У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 6 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування, укладеного 4 листопада 2003 року з ОСОБА_8, яка, в свою чергу, отримала це майно у власність від ОСОБА_4 за договором дарування від 30 жовтня 2002 року, належить 14/100 часток домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2. За вказаною адресою без належних правових підстав проживають та зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, чим перешкоджають йому користуватись будинком.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, та виселити їх без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 6 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Також заявники просять закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 відчужив позивачу спірне нерухоме майно, тому втратив право користування ним. При цьому ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є членами сім'ї ОСОБА_4 і їх право користування жилим приміщенням є похідним від права власника, у зв'язку з чим вони також втратили право користування спірним житлом.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Проте повністюпогодитись із висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що за договором від 30 жовтня 2002 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_8 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 83,26 кв. м та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв. м.

Згідно з договором дарування від 4 листопада 2003 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв. м та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв. м.

Право власності позивача зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 27 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 травня 2013 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення.

Проте апеляційний суд зазначені вимоги закону та наявність судового рішення від 21 травня 2013 року не врахував, не з'ясував тотожність предмета і підстави позову та чи є підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги.

Проте апеляційний суд не врахував, що позов пред'явлено з підстав, передбачених положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, однак вимога про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, стосується категорії житлового права, при цьому суд не встановив, з яких підстав, передбачених ЖК УРСР, заявлено зазначену позовну вимогу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2015 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 6 квітня 2015 року та заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в порядку ст. 299 ЦПК України, які апеляційним судом не розглянуто.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище вимоги закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик