Справа № 212/2126/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Пустовіта О.Г.,

при секретарі Конограй В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Боженко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В подальшому позов було уточнено.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 01 лютого 2007 року, на підставі наказу № 29-К, ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду касира - контролера відділення № 7714/0104 філії Жовтневого відділення ВАТ «Ощадбанк».

18 березня 2016 року на підставі наказу № 698/К ОСОБА_1 була звільнена, у зв'язку з втратою довіри, за грубе порушення правил операційно-касової роботи, п. 2 ст. 41 КЗпП України на підставі висновків службового розслідування від 16.03.2016 та пояснювальної записки ОСОБА_1 від 11 березня 2016 року.

ОСОБА_1 з дати прийняття 01 лютого 2007 року на посаду касира - контролера, належним чином виконувала свої обов'язки, жодних претензій до неї як працівника не було, себе зарекомендувала, як відповідальний працівник.

Відповідно той факт, що її було звільнено за п. 2 ст. 41 КЗпП України на підставі висновків службового розслідування від 16.03.2016, які стосувались не її професіональних обов'язків, а зовсім іншого працівника, є не тільки грубим порушенням трудового законодавства, а й установлених моральних засад.

Тому, фактично ОСОБА_1 позбавлена можливості з вини філії - Дніпропетровського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» оформитись на іншу роботу, крім цього діями Відповідача було вщент знівечена її репутація , яку вона роками напрацьовувала.

Звертає увагу, що на дату звільнення ОСОБА_1 з роботи, а саме 18 березня 2016 року, вона знаходилась на робочому місці, приступила до роботи, як того передбачали її обов'язки, а потім її терміново було викликано до міста Дніпропетровськ де їй і вручили наказ про звільнення.

Крім того, відповідно до Наказу про припинення трудового договору, підставою крім службового розслідування стало ще її особисті пояснення, які дійсно надавались нею, але не щодо неналежного виконання саме її обов'язків, як працівника, а порушення трудового договору та посадової інструкції іншого працівника банку.

Тому на підставі вищевикладеного випливає, що причиною звільнення ОСОБА_1 стала ситуація, до якої вона не має жодного відношення, так як не могла втрати довіру, як працівник, який безпосередньо обслуговував грошові цінності та вчинив умисно чи то з необережності дії, які могли дати уповноваженому органу Банку підстави для втрати до неї довір'я (зокрема, порушення прав проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вважає звільнення ОСОБА_1 незаконним, а відповідно до ст. 235 КЗпП України, просить при винесенні рішення одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В зв'язку з тим, що формулювання причин звільнення в трудовій книжці стало перешкодою для працевлаштування ОСОБА_1 на іншу роботу, вона змушена звертатись до суду щодо захисту своїх законних прав, і має право на виплату середнього заробітку, який під час роботи становив 2900 гривень, починаючи з 18 березня 2016 року до дати винесення рішення.

Відповідно до діючого КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, яке провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Своїми діями Відповідач наніс моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яку ОСОБА_1 зазнала в результаті неправомірних дій не людської поведінки Відповідача.

Факт звільнення на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України дуже пригнічує її, тому що вона, вважає себе людиною чесною і порядною, змушена приховувати своє становище від близьких і знайомих, її звичний устрій життя значно змінився. Хвилювання не полишають її ні на хвилину, що призводить до нервувань щодо того чи зможе вона поновити порушене право і в подальшому працевлаштуватись. Тому її психологічне становище дуже погіршилось. Розмір моральної шкоди, завданої правопорушенням, оцінює в сумі 5 000 гривень.

Тому, на підставі вищевикладеного, вважає звільнення ОСОБА_1 незаконним, і просить суд, позов задовольнити, визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним, зобов'язати відповідача скасувати наказ № 698/К від 18.03.2016 про звільнення ОСОБА_1, зробивши відповідний запис до її трудової книжки, поновити ОСОБА_1 з 19 квітня 2016 року на роботі, старшого контролера-касира ТВБВ ІІІ-Б типу № 10003/0348 філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк", стягнути з філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 19 березня 2016 року по час фактичного поновлення на посаді старшого контролера-касира філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" в розмірі 2 900,00 гривень в місяць, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5 000,00 гривень, допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення середньої заробітної плати та поновлення на роботі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, просила відмовити в позові, надала суду письмові заперечення та зазначила, що дійсно 01 лютого 2007 року наказом № 29-к Позивачку, за її заявою, було прийнято на роботу до філії-Жовтневе відділення № 7714 відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на посаду контролера - кассира.

В подальшому шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк», тип якого, відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство.

07 грудня 2011 року наказом № 558/ОК, у зв'язку із реорганізацією територіального відокремленого безбалансового відділення III-Б типу № 7714/0104 філії - Жовтневе відділення №7714 шляхом виділення та приєднання до філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбадбанк» (постанова правління АТ «Ощадбанк» від 04 жовтня 2011 року № 491) Позивачку, за її згодою, переведено на посаду контролера - касира територіально відокремленого безбалансового відділення III-Б типу № 10003/0354 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 10 грудня 2011 року.

02 листопада 2015 року наказом № 3055/К Позивачку, за її згодою, тимчасово, переведено на посаду старшого контролера - касира територіально відокремленого безбалансового відділення IV типу № 10003/0348 (надалі - ТВБВ № 10003/0348 АТ «Ощадбанк») територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу № 10003/0357 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 02 листопада 2015 року до дня фактичного виходу на роботу ОСОБА_4 з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

02 листопада 2015 року між Відповідачем та Позивачем укладено Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність (надалі-Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність).

02 листопада 2015 року Позивачка ознайомлена із Посадовою інструкцією старшого контролера - касира ТВБВ № 10003/0348 АТ «Ощадбанк», затвердженою начальником філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Посадова інструкція).

Згідно умов трудового договору Позивачка безпосередньо виконувала обов'язки старшого контролера - касира Банка, обслуговувала грошові цінності, здійснювала зберігання, обробку, перерахування, приймання та видачу грошових коштів, забезпечувала своєчасне та проведення банківських операцій, здійснювала операції з розрахунково - касового обслуговування клієнтів Банку та інше, здійснювала усі банківські операції згідно наданого дозволу відповідних вимог внутрішніх нормативних документів банку та норм чинного законодавства України.

16 березня 2016 року висновками службового розслідування, затвердженими начальником філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_5 було встановлено факт грубого порушення Позивачкою посадових обов'язків передбачених посадовою інструкцією внутрішніми нормативними документами Банку та чинного законодавства України, в виконання функції контролю операції по зняттю коштів з рахунків, в наслідок чого, Банку спричинено майнову шкоду на суму 14930,00 гривень.

01 лютого 2016 року до керуючої ТВБВ 1-А типу № 10003/0357 звернувся клієнт ОСОБА_6 з привиду того, що вона 01 лютого 2016 року намагалась зняти кошти з рахунку за ощадною книжкою № 21581 на ТВБВ IV типу №10003/0348, але працівник запевняв її, що гроші з її рахунку були зняті нею 30 грудня 2015 року в сумі 1200,00 гривень та 2016 року в сумі 1030,00 грн. Враховуючи те, що клієнт стверджувала, що зазначені кошти вона не отримувала, то вона звернулася з письмовою заявою з вимого поновити кошти на рахунку.

Згідно пояснень завідуючої ТВБВ IV типу №10003/0348 ОСОБА_7 01 лютого 2016 року до неї звернулась клієнт ОСОБА_6 щодо зняття з поточного рахунку коштів в сумі 2230,00 гривень. Зробивши виписку по рахунку клієнта вона побачила, що кошти в сумі 1200,00 гривень були зняті 30 грудня 2015 року, а кошти в сумі 1030,00 гривень були зняті 05 січня 2016 року. Враховуючі те, що клієнтка заперечувала отримання коштів та в підтвердження своїх слів надала ощадну книжку у якій відсутні зазначені видачі, завідуюча звернулась до працівників відділу банківської безпеки для можливості здійснити перегляд архівів відеоспостереження. На момент звернення архівні відеоспостереження за вказані дні не було, так як вони зберігаються лише впродовж 10 діб.

Операція по зняттю коштів в сумі 1200,00 гривень 30 грудня 2015 року (реф. 111995766) була ініційована, введена в АБС «БАРС» 30 грудня 2015 року о 12:20:12 та завізована як «власна» операція 30 грудня 2015 року о 12:22:31 контролером-касиром ТВБВ IV типу № ІV типу № 10003/0348 ОСОБА_8 Остання віза касира за цією операцією була здійснена 30 грудня 2015 року о 12: 47:30 старшим контролером - касиром ТВБВ №10003/0348 ОСОБА_1.

Операція по зняттю коштів в сумі 1030,00 гривень 05 січня 2016 року (реф. 112495564) була ініційована, введена в АБС «БАРС» 05 січня 2016 року о 15:17:10 та завізована як «власна» операція 05 січня 2016 року о 15:17:35 контролером - касиром ОСОБА_8 Остання віза касира за цією операцією була здійснена 05 січня 2016 року о 15:33:35 старшим контролером-Дегтярьовою О. К..

Згідно пояснень ОСОБА_8, вона вирішила зняти кошти з рахунку ОСОБА_6 на власні потреби, так як вкладник останній раз з'являлась лише у 2009 році.

Згідно пояснень ОСОБА_1, оформлення та видачу коштів здійснювала ОСОБА_8, операції ОСОБА_1 були завізовані за проханням ОСОБА_8 При цьому ОСОБА_1 не здійснила перевірки правильності зазначених операції.

01 лютого 2016 року кошти були повернуті вкладнику в повному обсязі (реф. 115048316) ОСОБА_8

Відповідно до наказу від 31 грудня 2015 року № 3464 про проведення документальних/ раптових ревізій/перевірок у 2016 році та завдання № 13 - 11/154 від 11 лютого 2016 року головним ревізором відділу ревізій та контролю ОСОБА_9 була проведена документальна ревізія ТВБВ IV типу № 10003/0348 (зона відповідальності ТВБВ 1-А типу №10003/0357), що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коротченко, буд.15 з суцільною перевіркою вкладних рахунків по факту зловживання, скоєного контролером - касиром ОСОБА_8

При проведенні документальної ревізії були виявлені видаткові операції за рахунками фізичних осіб, по яким тривалий час не здійснювались операції та підписи вкладників на видаткових документах візуально не співпадали з їх підписами на первинних документах.

В ході зустрічної звірки було отримано письмові підтвердження того, що вкладниками не здійснювались операції зняття коштів з власних рахунків, а саме:

-23 грудня 2015 року операція по зняттю коштів з рахунку НОМЕР_1, (ощадна книжка № НОМЕР_2) вкладника ОСОБА_10 в сумі 1940,00 грн. (реф. 110856668) була ініційована, введена в АБС "БАРС" 23 грудня 2015 року о 11:50:33 та завізована як "власна" операція 23 грудня 2015 року о 11:51:18 контролером - касиром ОСОБА_8 Остання віза касира за цією операцією була здійснена 23 грудня 2015 року о 11:56:28 старшим контролером - касиром ОСОБА_1 17 лютого 2016 року за адресою вкладника відбулась зустріч з онукою вкладника - ОСОБА_11, яка пояснила, що бабуся, ОСОБА_10, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та надала ксерокопія свідоцтва про смерть. Також надала для огляду ощадну книжку № НОМЕР_2 з залишком вкладу 1941,79 грн.

-14 січня 2016 року операція по зняттю коштів з рахунку НОМЕР_3, (ощадна книжка НОМЕР_4) ОСОБА_12 в сумі 1160,00 грн. (реф. 113346514) була ініційована, введена в АБС "БАРС" 14 січня 2016 року о 15:18:33 та завізована як "власна" операція 14 січня 2016 року о 15:29:35 контролером - касиром ОСОБА_8 Остання віза касира за цією операцією була здійснена 14 січня 2016 року о 16:03:40 старшим контролером - касиром ОСОБА_1 17 лютого 2016 року за адресом вкладника відбулась зустріч з дочкою вкладника - ОСОБА_13, яка пояснила, що батько, ОСОБА_12, помер ще ІНФОРМАЦІЯ_6, ощадну книжку № НОМЕР_5 не знайшла.

Згідно пояснень ОСОБА_1, оформлення та видачу коштів здійснювала ОСОБА_8, операції ОСОБА_1 були завізовані за проханням ОСОБА_8 При цьому ОСОБА_1 не здійснила перевірки правильності зазначених операції.

Також при проведенні ревізії виявлено операцію по зняттю коштів з рахунку НОМЕР_6 (ощадна книжка № НОМЕР_7) ОСОБА_14 від 20 серпня 2015 року на суму 300,00 грн., яку ініціювала, ввела в АБС "БАРС" 20 серпня 2015 року о 12:27:19 та завізувала як "власну" операцію 20 серпня 2015 року о 12:27:41 контролер - касир ОСОБА_8 Остання віза касира за цією операцією була здійснена 20 серпня 2015 року о 12:31:41 завідуючою ТВБВ №10003/0348 ОСОБА_7 При зустрічній звірці було встановлено, що вкладник відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 17 березня 2010 року по теперішній час.

08 лютого 2016 року, при підготовці до документальної перевірки ТВБВ IV типу № 10003/0348 (зона відповідальності ТВБВ 1-А типу № 10003/0357), яке розташоване за адресою м. Кривий Ріг, вул. Коротченко, буд.15. головним ревізором відділу ревізій та контролю ОСОБА_15 при перевірці первинних документів послідконтролю вкладних операцій було виявлено зняття коштів з рахунку НОМЕР_8 по вкладнику ОСОБА_16 з ознаками сумнівності, а саме: підписи на видаткових касових документах не відповідали підпису вкладника на договорі банківського рахунку, укладеному з клієнтом та підпису на прибутковому касовому документі, оформленому при відкритті вкладу. Руху коштів за даним рахунком за даними АБС "Барс" не було з 2012 року.

09 лютого 2016 року, головним-ревізором відділу ревізій та контролю ОСОБА_9 здійснено зустрічну перевірку з вкладником ОСОБА_17, в результаті якої і письмово підтвердила, що не здійснювала операції зняття коштів з власного рахунку, а саме:

06 листопада 2015 року - в сумі 1200,00 грн.;

07 грудня 2015 року - в сумі 4000,00 грн.;

14 грудня 2015 року - в сумі 4100,00 грн. .

06 листопада 2015 року операція по зняттю коштів в сумі 1200,00 грн. (реф. 106112145) була ініційована, введена в АБС «БАРС» 06 листопада 2015 року о 13:18:00 та завізована як операція 06 листопада 2015 року о 13:25:45 завідуючою ТВБВ №10003/0348 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, освіта повна вища, в системі банку та на зазначеній посаді працювала з 05 травня 2015 року, звільнена з системи банку 10 лютого 2016 року за втратою довір'я за п. 2 ст. 41 КЗпП України (наказ № 335/к від 10 лютого 2016 року). Остання віза касира цією операцією була здійснена 06 листопада 2015 року о 13:35:25 старшим контролером-щ ТВБВ № 10003/0348 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, освіта професійно-технічна, в системі банку працює з 01 лютого 2007 року, на зазначеній посаді з 02 листопада 2015 року.

14 грудня 2015 року операція по зняттю коштів в сумі 4100,00 грн. (реф. 109770129) була ініційована, введена в АБС «БАРС» 14 грудня 2015 року о 11:27:13 та завізована як «власна» операція 14 грудня 2015 року о 11:27:58 завідуючою ТВБВ № 10003/0348 ОСОБА_7. Остання віза касира за цією операцією була здійснена 14 грудня 2015 року о 11:33:46 старшим контролером - касиром ТВБВ №10003/0348 ОСОБА_1.

З пояснень ОСОБА_7, зазначені операції вона не здійснювала та припускає, що операції були здійснені іншими працівниками відділення в її відсутність. Доступ до її паролів цифрового підпису мали інші працівники відділення.

Згідно пояснень ОСОБА_1, видачу коштів за зазначеними операціями здійснівала ОСОБА_8, операції ОСОБА_1 були завізовані за проханням ОСОБА_8 при цьому ОСОБА_1 не здійснила перевірки правильності зазначених операції. Щодо до доступів паролів та цифрового підпису ОСОБА_7, ОСОБА_1 зазначила, що на робочому столі ОСОБА_7 був зошит з паролями для візування, яким могли користуватись інші працівники відділення.

Згідно письмових пояснень самої Позивачки операції по зняттю зазначених сум з розрахунків клієнтів Банку були завізовані Позивачкою без перевірки правильності зазначених операцій, як контролером - касиром до посадових обов'язків якого безпосередньо відносились функції.

В діях старшого контролера-касира ОСОБА_1 було встановлено порушення посадових обов'язків передбачених посадовою інструкцією, внутрішніми нормативними документами Банку та чинного законодавства України.

Своїми діями ОСОБА_1 сприяла неправомірному привласненню коштів за вкладними операціями фізичних осіб.

В своїх письмових поясненнях від 11 березня 2016 року Позивачка підтвердила факти порушення нею посадових обов'язків передбачених посадовою інструкцією, внутрішніми нормативними документами Банку та чинного законодавства України, вину визнано.

З висновками службового розслідування, затверджених 16 березня 2016 року начальників філії - Дніпропетровське обласне управління Позивачку ознайомлено під власноручний підпис та вручено копію.

Свою вину Позивачкою визнано повністю. Будь - яких заперечень щодо змісту і результатів службового розслідування та встановлених під час його проведення фактів Позивачкою заявлено не було.

17 лютого 2016 року за вих. № 16/3-38 Банком до Жовтневого відділу поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подане заяву про злочин за фактом зловживання службовим становищем співробітниками зазначеного територіально відокремленого безбалансового відділення № 10003/0348 філії - Дніпропетровськ обласне управління АТ «Ощадбанк» та привласнення грошових коштів на загальну суму 9300,00 грн., які належать клієнту Банка - ОСОБА_17, що мало місце: 06 листопада 2015 року - сума 1200,00 грн., 07 грудня 2015 року - сума 4000,00 грн. та 14 грудня 2015 року - сума 4100,00 грн.

Інформацію про зазначений злочин 23 лютого 2016 року внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000533.

17 лютого 2016 року за вих. № 16/3-39 Банком до Жовтневого відділу поліції Криворізько відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подано заяву про злочин за фактом зловживання службовим становищем співробітниками зазначеного територіально відокремленого безбалансового відділення № 10003/0348 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та привласнення грошових коштів на загальну суму 4174,54 грн., які належать клієнту Банка - ОСОБА_6, що мало місце: 23 грудня 2015 року в сумі 2234,54 грн., які належали клієнту Банка ОСОБА_10, в сумі 1940,00 грн.

Інформацію про зазначений злочин 23 лютого 2016 року внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000535.

16 березня 2016 року за вих. № 16/03-2135 Банком до Жовтневого відділу поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подано заяву про злочин за фактом зловживання службовим становищем співробітниками зазначеного територіально відокремленого безбалансового відділення № 10003/0348 філії -Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та привласнення грошових коштів на загальну суму 9300,00 грн., які належать клієнту Банка - ОСОБА_17, що мало місце: 06.11.2015 року - сума 1200,00 грн., 07.12.2015 року - сума 4000,00 грн. та 14.12.2015 року - сума 4100,00 грн.

25 березня 2016 року за вих. № 30/8-3226 слідчим Жовтневого відділу поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_18 повідомлено Банк про долучення заяви про злочин від 16 березня 2016 року вих. № 16/03-2135 до матеріалів кримінального провадження № 0000533 від 23 лютого 2016 року за фактом вчинення кримінального провадження передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України.

Банком в зазначених кримінальних провадженнях визнано потерпілим та заявлено цивільний позов до Позивачки. Враховуючи, підтвердження фактів порушення Позивачкою посадових обов'язків, внутрішніх нормативних документів Банку та чинного законодавства, що призвело до неправомірного привласнення коштів за вкладними операціями фізичних осіб (клієнтів Банку) в ТВБВ № 100003/0348 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та матеріальних збитків роботодавця - Банку на загальну суму 14930,00 грн. (Чотирнадцять тисяч дев'ятсот тридцять гривень 00 коп.), що об'єктивно призвело до втрати довір'я з боку до Позивача з боку Відповідача, так як Позивач є особою, що безпосередньо обслуговує грошові цінності.

18 березня 2016 року згідно наказу № 698/К трудовий договір з Позивачкою було припинено, у зв'язку із втратою довір'я, за грубе порушення правил операційно - касової роботи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працювала разом з позивачкою, була її керівником, начальником відділу. Вона працевоаштувалася на роботу в травні 2015 року, ОСОБА_1 була переведена з другого відділення в серпні. Претензій стосовно виконання обов'язків в неї не було. До дисциплінарної відповідальності вона не притягалась. ОСОБА_21 и ОСОБА_8 їй пояснили, що «Ощадбанком» було створено універсальне вікно, тобто мається на увазі, що клієнт підійшов до одного віконця не важливо з яким питанням і він може обслуговуватись нікуди не відходячи. В одному віконці він має можливість оформити переказ коштів, отримати депозит та отримати відповідь на питання. Первинна ідентифікація людини, яка підійшла за віконце повинна бути зроблена касиром до якого вона підійшла, це має право зробити любий касир. Коштами вона не розпоряджалась. Задача ОСОБА_1 полягала в тому, щоб звести кошти до каси. За день таких перевірок могло бути 2-4, по мірі находження коштів та в кінці робочого дня відбувалось зведення повної каси. Вона працювала лише при системі «Універсальне вікно». При зазначеній системі касир повинен контролювати роботу, але ця система не працювала досконало, оскільки не було можливості виконувати покладені обов'язки. 14.12.2015 було проведено операцію ОСОБА_1, ця операція була проведена свідком, як касиром та ініційована позивачкою, ці операції підтверджуються електронним підписом. Коли вона виявила факт проведення коштів, то викликала службу безпеки. Викликались ОСОБА_8 та ОСОБА_1 та виникло питання, щоб повернення людині цих коштів.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 01 лютого 2007 року наказом № 29-к Позивачку, за її заявою, було прийнято на роботу до філії-Жовтневе відділення № 7714 відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на посаду контролера - касира територіально відокремленого без балансового відділення № 7714/0104 філії - Жовтневе відділення № 7714 відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року за № 502 було внесено зміни дої Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261 «Деякі питання діяльності відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

У вказаній постанові зазначено, що Банк утворений відповідно до розпорядження Президента України від 20 травня 1999 року № 106, постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 року № 876 шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк», тип якого, відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство.

На підставі вказаної постанови були внесені зміни до статуту Банку, зареєстровані державним реєстратором Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 07 червня 2011 ртоку та погоджені національним банком України 12 червня 2011 року.

07 грудня 2011 року наказом № 558/ОК, у зв'язку із реорганізацією територіального відокремленого безбалансового відділення III-Б типу № 7714/0104 філії - Жовтневе відділення №7714 шляхом виділення та приєднання до філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбадбанк» (постанова правління АТ «Ощадбанк» від 04 жовтня 2011 року № 491) Позивачку, за її згодою, переведено на посаду контролера - касира територіально відокремленого безбалансового відділення III-Б типу № 10003/0354 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 10 грудня 2011 року.

02 листопада 2015 року наказом № 3055/К Позивачку, за її згодою, тимчасово, переведено на посаду старшого контролера - касира територіально відокремленого безбалансового відділення IV типу № 10003/0348 (надалі - ТВБВ № 10003/0348 АТ «Ощадбанк») територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу № 10003/0357 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 02 листопада 2015 року до дня фактичного виходу на роботу ОСОБА_4 з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

02 листопада 2015 року між Відповідачем та Позивачем укладено Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність (надалі-Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність).

02 листопада 2015 року Позивачка ознайомлена із Посадовою інструкцією старшого контролера - касира ТВБВ № 10003/0348 АТ «Ощадбанк», затвердженою начальником філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Посадова інструкція).

18 березня 2016 року на підставі наказу № 698/К ОСОБА_1 була звільнена, у зв'язку з втратою довір'я, за грубе порушення правил операційно-касової роботи, п. 2 ст. 41 КЗпП України на підставі висновків службового розслідування від 16.03.2016 та пояснювальної записки ОСОБА_1 від 11 березня 2016 року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 КЗпП України, розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, a y випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 (зі змінами) роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (п.2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Таким чином роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника.

Для розірвання трудового договору по пункту 2 частини 1 статті 41 КзпП України потрібно наявність наступних умов:

1) працівник безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.д.);

2) винна дія працівника;

3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого їм органа.

Вивчивши висновки службового розслідування за фактом незаконного зняття коштів з рахунку ОСОБА_19 на загальну суму 2 230,00 в ТВБВ № 10003-0348 м. Кривий Ріг філії - Дніпропетровське обласне управління від 16 березня 2016 року, судом встановлено, що факт незаконного привласнення коштів контролером-касиром ТВБВ № 10003-0348 ОСОБА_8 за вкладними операціями фізичних осіб на ТВБВ № 10003-0348 визнати такими, що підтвердилися.

Вивчивши висновки службового розслідування за фактом незаконного зняття коштів з рахунку ОСОБА_17 на загальну суму 9 300,00 в ТВБВ № 10003-0348 м. Кривий Ріг філії - Дніпропетровське обласне управління від 16 березня 2016 року, судом встановлено, що діям по привласненню коштів сприяли порушення та неналежне виконання завідуючою ТВБВ № 10003-0348 ОСОБА_7 посадової інструкції в частині здійснення належного контролю за діяльністю відділення та порушення розділу ІІ Правил Роботи із засобами криптографічного захисту в частині умисної компрометації ОСОБА_7 особистого електронного ключа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями представника відповідача Жовтневим ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, внесено до ЄРДР 23 лютого 2016 року (витяги з кримінального провадження №№ 0000535, 0000533) відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 191 КК України за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» про привласнення грошових коштів, вчинене ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Згідно вищевказаних висновків службових розслідувань в діях старшого контролера-касира ОСОБА_1 вбачається:

- порушення вимог п. 5. 42. Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб націіональній валюті установами АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 16.02.2004 № 17-2 зі змінами та доповненнями (далі Порядок № 17-2), в частині здійснення перевіряння правильності та повноти оформлення документів при видачі коштів з фізичних осіб при здійсненні поточного контролю;

- порушення вимог п. 3.18. Розділу 3 Глави III Інструкції з організації касової роботи та здійсненнія касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13 грудня 2012 року № 693 (надалі - Інструкція № 693) в частині ідентифікації клієнта при здійсненні видаткових операцій та перевіряння правильності та повноти оформлення документів при здійсненні поточного контролю;

- порушення вимог п. 2.7. Посадової інструкції в частині забезпечення правильного застосуванням внутрішньо нормативних документів банку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на протязі з 2007 року по 2016 рік, тобто за весь час роботи порушень трудової дисципліни не допускала, добросовісно виконувала свої функціональні обов'язки, посадової інструкції не порушувала.

Згідно п. п. 2.7. Посадової інструкції Позивачка зобов'язана забезпечувати правильність застосування чинних законодавчих актів України, нормативних актів Національні Банку України, внутрішніх нормативних документів банку.

Згідно з п. 4.1.2. Посадової інструкції Позивачка несе відповідальність за недотримання положень, інструкцій та інших розпорядчих документів банку та згідно з п. 4.2.Посадової інструкції може бути притягнута до дисциплінарної та матеріальної відповідальності за невиконання своїх обов'язків відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п. 4.2 Посадової інструкції у випадку невиконання своїх обов'язків, контролер - касир може бути притягнутий до дисциплінарної та матеріальної відповідальності відповідно до чинного законодавства України.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо передчасного звільнення ОСОБА_1, за порушення, яке нібито вона допустила, згідно до посадової інстукції та за невиконання своїх обов'язків відповідно до чинного законодавства України, тому що впершу чергу вона повинна була бути притягнута до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, якщо зазначене порушення було доведене належним чином.

Окрім того, суд звертає увагу, що висновками службового розслідування факт незаконного привласнення грошових коштів підтверджується - ОСОБА_8 та ОСОБА_20.

Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності - це особи, які одержують їх під звіт.

Представником відповідача не надано жодного доказу про передачу грошових коштів саме ОСОБА_1 під звіт.

Для вирішенн я питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв'язку з втратою довіри підставою для розірвання трудового договору є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Власник зобов'язаний у разі спору довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях.

Але, як вбачається з матеріалів справи, та зазначалося вище на протязі 9 років ОСОБА_1 добросовісно виконувала свої трудові обов'язки, до дисциплінарної відповідальності жодного разу не притягувалася, тому висновки щодо втрати довіри повинни бути засновані на конкретних фактах.

Кримінальні провадження щодо притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 191 КК України у відношенні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знаходяться на досудовому розслідуванні і факт причетності ОСОБА_1 до вчинених злочинів не доведений.

Також при проведенні службового розслідування було встановлено, що опереції по зняттю коштів були ініційовані та проведені саме ОСОБА_8, а вже остання віза здійснена касиром ОСОБА_1, що може свідчити про недбале, а ні як про навмисне корисливе ставлення до роботи.

Відповідачем не було встановлено факту вчинення будь якого розкрадання, хабарництва чи то інших корисливих правопорушень з боку позивачки ОСОБА_1.

Таким чином, суд вважає, що у відповідача немає підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тому вона має бути поновлена на роботі.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що наказ про звільнення ОСОБА_1 є формальним, не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

До того ж ч.б ст. 43 Конституції України кожному громадянину гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Відповідно до Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Згідно Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, середній заробіток ОСОБА_1 під час роботи становив 2900 гривень.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 гривень, суд звертає увагу, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В роз'ясненнях, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, таку моральну шкоду позивачу повинен відшкодувати власник або уповноважений ним орган, законні права якого порушено, згідно з правилами ст.237-1 КЗпП України.

Приймаючи до уваги характер моральних страждань, які заподіяні ОСОБА_1 внаслідок незаконного звільнення з роботи, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, які пов'язані з переживанням втрати роботи, зусиллями затраченими на доведення обставин незаконності її звільнення, переживаннями через неможливість забезпечення себе та сім'ю достатнім рівнем життя, яке було до звільнення, тривалість фізичних та душевних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача, яким було прийнято незаконний наказ, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 000,00 гривень.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, зважаючи на те, що згідно п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 1102,40 (551,20+551,20) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, 124 Конституції України, ст.ст. 40, 41, 43, 147-149, 151, 235, 237-1 КЗпП України, Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимущеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним.

Зобов'язати філію Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" скасувати наказ № 698/К від 18.03.2016 про звільнення ОСОБА_1, зробивши відповідний запис до її трудової книжки.

Поновити ОСОБА_1 з 19 квітня 2016 року на роботі, старшого контролера-касира ТВБВ ІІІ-Б типу № 10003/0348 філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк".

Стягнути з філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 19 березня 2016 року по час фактичного поновлення на посаді ОСОБА_1 на роботі, старшого контролера-касира філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" в розмірі 2 900,00 гривень в місяць.

Стягнути з філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо поновлення на посаді ОСОБА_1 на роботі, старшого контролера-касира філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" та щодо стягнення середньої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць на користь ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" на користь держави судовий збір у розмірі 1 102,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт