АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Сокуренко НаталіїВікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року закрито провадження у справі, обґрунтовуючи це тим, що спір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 травня 2003року № КЗН0R000021880 вже розглядався Дніпровським районним судом м.Києва (справа № 2-1881/2011).

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на те, що ухвала районного суду є необґрунтованою та незаконною, ухваленою в порушення вимог процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2011року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» й стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку кредитну заборгованість, на загальну суму 18940 грн. 51 коп. (а.с.3).

Звертаючись у суд з позовом, позивач посилався на те, що донині рішення районного суду не виконано, у зв'язку з чим просив стягнути з боржника 1373 грн. 21 коп. заборгованості за кредитом, 8690 грн. 05 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом та 37693 грн. 49 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст. 205 ЦПК України та наявності рішення районногосудуз - приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, з висновками суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості за процентами та пені погодитися неможливо, враховуючи таке.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій у вигляді відсотків за користування кредитними коштами та пені.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в справі за № 6-1206цс15.

У справі відсутні докази виконання судового рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість, у сумі 18940 грн. 51 коп.

Даючи пояснення в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 підтвердив, що рішення суду він не виконав.

За таких обставин, ухвала районного суду в частині закриття провадження в частині стягнення заборгованості за процентами та пенею, як постановлена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа в цій частині - направленню для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст.ст. 293, 303, 307, 311 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сокуренко НаталіїВікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року в частині закриття провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за процентами та пенею скасувати, а справу в цій частині направити для продовження розгляду до того ж суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/5027/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8840/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.