АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/3240/15-ц Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 22-ц/790/2858/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події, третя особа: ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події, третя особа: ОСОБА_3.

В обґрунтування позову зазначає, що 10 жовтня 2014 року на 18 кілометрі автодороги Харків-Зміїв- Балаклія ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «AUDI 80» д.н. 28161ХВ, який знаходився під його керуванням. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

11 листопада 2014 року постановою Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Рішення набрало законної сили.

Автомобіль «AUDI 80», яким він керував, належить на праві власності ОСОБА_3 Згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку від 10 листопада 2014 року ринкова вартість матеріального збитку, завданого автомобілю становить 50643 грн. 46 коп.

Також витрачено на проведення оцінювання 700 грн. та 700 грн. на правову допомогу.

Просить стягнути матеріальні збитки у сумі 50643 грн. 46 коп. та судові витрати, повязані з розглядом справи, а саме: 506 грн. 43 коп. - судовий збір, витрати на проведення оцінювання - 700,00 грн.; витрати на правову допомогу - 700,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявились.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 50643 гривні 46 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2С суму витрат на проведення оцінювання матеріального збитку у розмірі 700 гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2С суму судового збору у розмірі 506 гривень 44 копійки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1П, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки судом не взято до уваги всі обставини по справі.

Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, виконаний СПД ОСОБА_4О та оцінювачем ОСОБА_5 не є належним доказом. Визначена цим звітом повна ринкова вартість транспортного засобу не може бути збитками, які підлягають відшкодуванню.

Під час оформлення матеріалів ДТП позивачу було відомо те, що його цивільна відповідальність застрахована. Судом не залучено третю особу СТзДВ «Гарантія» у звязку з чим порушено його право на звернення з позовом про відшкодування шкоди до страхової компанії.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 10 жовтня 2014 року на 18 кілометрі автодороги «Харків-Зміїв- Балаклія» відбулося зіткнення автомобілів НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 та «AUDI 80» д.н. 28161ХВ, яким керував ОСОБА_2

В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

11 листопада 2014 року постановою Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.

Згідно висновку про оцінку від 10 листопада 2014 року ринкова вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «AUDI 80» становить 50643 грн. 46 коп.

Згідно до вимог ст. 1187 ч. 1,2 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стягуючи 50643 грн. з ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1; постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності набрала законної сили, розмір відшкодування у сумі 50643 грн. визначений спеціалістом і підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується заперечень відповідача, що він не повинен відшкодовувати шкоду, оскільки його цивільно- правова відповідальність застрахована в СТзДВ «Гарантія», то колегія виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1187 ЦК України факт завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки не повязаний з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15 та відповідно до ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, право вибору субєкта відшкодування завданої шкоди належить потерпілому, тому стягнення витрат з ОСОБА_1, а не з страхової компанії не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відносно незгоди відповідача з сумою відшкодування та посилання на необхідність у випадку стягнення з нього коштів віддати йому автомобіль, колегія зазначає.

Згідно висновку спеціаліста вартість матеріального збитку становить 50643 грн. 46 коп.

Заперечуючи проти передачі залишків автомобілю відповідачу позивач зазначає, що ДТП сталася у жовтні 2014 року, тобто, півтора року назад,; до цього часу відповідач спричинену ним майнову шкоду не відшкодував; ціни за цей час змінилися і на цей час ним проведена нова оцінка завданої шкоди і вона становить вже 65909 грн.

Згідно ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок спеціаліста не містить даних про вартість авто після ДТП ( вартість залишків чи вцілілих запасних частин ).

Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідачем ніяким чином не спростована сума відшкодування, зазначена позивачем; будь-яких своїх сум ним не зазначено.

Зазначення в досліджувальній частині звіту прізвища власника автомобіля ОСОБА_6 замість ОСОБА_3 є технічною помилкою та не впливає на результат оцінки транспортного засобу, оскільки визначені характеристики автомобілю свідчать про те, що це і є автомобіль позивача.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: