АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8253/15-ц 22-ц/774/797/К/16
Справа № 212/8253/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/797/К/16 суддя Водоп'янов С.М.
Категорія - 39 ( ІV ) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 його представника - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_5, який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за вищевказаною адресою. Заповіту за життя батько не склав, то спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є позивач та його рідний брат - відповідач по справі ОСОБА_3 На момент смерті батька позивач більше року проживав з ним, без реєстрації та вважав що прийняв спадщину у відповідності з ч.3 ст.1268 ЦК України.

10 лютого 2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Постановою нотаріуса від 10.02.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про паво на спадщину за законом, зв'язку із пропуском позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем.

На підставі зазначеного просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 на день відкриття спадщини, за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем, його батьком -ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3, на день відкриття спадщини за однією адресою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Так апелянт зазначає, що суд при вирішення спору застосував норму права, яку не повинен був застосовувати, а саме ст. 1268 ЦК України в редакції 2003 року, оскільки на момент смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 діяв ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, що діяла на той час, підтвердженням факту вступу в управління чи володіння спадковим майном має бути запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період 6 місяців після смерті спадкодавця. Той факт, що апелянт був зареєстрований у спадковому будинку на момент смерті батька та протягом 6 місяців після його смерті, підтверджується штампом про його прописку та не заперечується самим позивачем. Враховуючи зазначене апелянт вважає висновок суду що після смерті ОСОБА_5 ніхто із спадкоємців не прийняв спадщину не відповідає дійсності, оскільки спадщина була прийнята апелянтом відповідно до ст. 529, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Крім того, суд не врахував надані відповідачем докази, які спростовують твердження позивача та свідків допитаних з його боку про його постійне проживання з ОСОБА_5 на момент його смерті, а саме копія позовної заяви ОСОБА_1 до апелянта про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 0.9.112015 року була залишена без розгляду та в якій сам позивач вказав, що саме ОСОБА_3 прийняв спадщину, оскільки був прописаний із батьком у спадковому будинку. Не враховано судом і той факт, що позивач до 2015 року ніколи не претендував на спадщину та за всі 12 років після смерті батька не вчиняв жодних дій по збереженню будинку - його ремонті, благоустрою, сплаті комунальних платежів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів заявлених позовних вимог, апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає у повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим повторно 08.09.2015 року, актовий запис №1381 (а.с. 8)

За своє життя ОСОБА_5 проживав та був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_5, відкрилась спадщина на належне йому за життя майно, право на прийняття якого, за відсутності заповіту, отримали спадкоємці першої черги його сини ОСОБА_1 та ОСОБА_7

10 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 10.02.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину, , оскільки ним пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини.(а.с.6)

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 суд виходив з тих обставин, що ним надано письмові докази на підтвердження своїх вимог, а факт його проживання з спадкодавцем підтверджується показаннями свідків.

Колегія суддів не може погодитись з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадщина прийнята ОСОБА_3 до 01.01.2004 року. Тому до правовідносин щодо спадкового майна, яке залишилося після його смерті, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року, а не Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суд визнає обґрунтованими.

Суд першої інстанції на дану обставину увагу не звернув та ухвалюючи рішення про задоволення позову, керувався виключно нормами Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року.

Відповідно до норм ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

За правилами ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Так, згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналізуючи положення, вищевказаних норм, колегія суддів вважає, що будь-яка дія - фактичний вступ чи подання заяви - повинна була мати місце впродовж 6 місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до норм ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_5, оскільки на момент його смерті проживав та був зареєстрований у спадковому будинку АДРЕСА_1.

Вказане підтверджується штампом про його прописку у його паспорті, не заперечує проти цього і сам позивач. В свою чергу, ОСОБА_1, на час відкриття спадщини після смерті батька, постійно проживав у будинку АДРЕСА_2, без реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 10.02.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. В свою чергу, вказану постанову позивачем оскаржено не було.

Суд, вирішуючи справу по суті, не витребував з Другої Кривоворізької державної нотаріальної контори спадкову справу після померлого ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та не перевірив коло спадкоємців.

Крім того безпідставним є застосування судом першої інстанції до даних правовідносин норм ст. 1268 ЦК України, у зв'язку із чим колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги в цій частині як такі, що ґрунтуються на законі.

При цьому колегія суддів враховує і те, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою про встановлення юридичного факту постійного спільного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував, що законодавством, що діяло на час відкриття спадщини, не передбачено спосіб захисту спадкових прав шляхом встановлення факту проживання однією сімє'ю разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не створює для позивача ніяких юридичних наслідків.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином колегія судді стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 535,95 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2016 року - скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір 535,92 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий : Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська