Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 6 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року,

встановила:

У липні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від

14 червня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 55 020, доларів США на умовах, визначених договором, кінцевим терміном повернення 12 червня

2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором в той же день між банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,60 кв. м, житловою площею 38,10 кв. м, що належала останнім на праві власності на підставі договору дарування. Позивач зазначав, що неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань щодо сплати кредиту надає право іпотеко держателю задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна.

Ураховуючи наведене, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити та зняти з реєстраційного обліку відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, що є предметом іпотеки.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

6 червня 2013 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки

від 14 червня 2007 року, а саме квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 63,6 кв. м, яка належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-пролажу з іншою особою-покупцем, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на дану квартиру у відповідних установах, підприємствах та організаціях з можливістю здійснення всіх необхідних дій для пролажу предмету іпотеки за рахунок чого задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 14 червня 2007 року в розмірі 104 107, 13 доларів США, з яких: 47 391,12 доларів США - заборгованість за кредитом, 27 068,70 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 494,52 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 26 152,79 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10., ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення вимог.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від

14 червня 2007 року, а саме квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 63,6 кв. м, на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору дарування від

17 жовтня 2003 року, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації

9 липня 2004 року, шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на дану квартиру у відповідних установах, підприємствах та організаціях з можливістю здійснення всіх необхідних дій для продажу предмету іпотеки з початковою ціною реалізації предмета іпотеки, визначеною незалежним експертом-оцінювачем на стадії виконання рішення суду, але не менше 318 150 грн, за рахунок чого задовольнити вимоги

ПАТ КБ «ПриватБанк» з за кредитним договором, укладеним між

ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк»14 червня 2007 року, в розмірі

91 958, 27 доларів США, що еквівалентно 735 022,45 грн, із яких:

47 391,12 доларів США, що що еквівалентно 378 797,22 грн тіло кредиту, 27 068,70 доларів США, що еквівалентно 216 360,12 грн відсотки за користування кредитом, 3 494,52 долари США, що еквівалентно

27 931,70 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом,

14 003,93 грн долари США, що еквівалентно 119 933,41 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відмовлено в задоволенні позову про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого приміщення. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суди вірно виходили з того, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки відповідач виконував обов'язки, покладені кредитним договором, неналежним чином, позивач має право на повернення коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судові рішення порушують права поручителя ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки остання дану скаргу не подавала та не уповноважувала на вчинення такої дії ОСОБА_8

У силу положень ч. ч. 1, 3 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 є відповідачем у дані справі. На її адресу, яка була зазначена в позовній заяви, судом направлялись судові повістки, які були вручені іншим відповідачам, про що свідчать їх підписи.

Справу вирішено відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального закону, доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 6 червня 2013 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Вінницької області від

20 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук