Справа № 163/504/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мосієвич І.В.
Провадження № 22-ц/773/958/16 Категорія: 50 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.

суддів Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

секретар Вергун Т.С.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 04 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі 400грн. щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення дитиною, яка продовжує навчання двадцяти трьох років, починаючи з 17.02.2016 року.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним і необґрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга відповідача підлягає до відхилення, а рішення суду залишенню без змін.

Судом встановлено, сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який знаходиться на утриманні матері та проживає разом з нею. З відповідача ОСОБА_1 стягувалися в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивач змінила своє прізвище «Тахасюк» на прізвище «Назарук», що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В даний час позивач ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 16.10.2015 року по 06.08.2018 року. ОСОБА_3 з 01.09.2013 року є учнем групи № 280, 3 курсу, денної форми навчання навчального закладу «Малоритський державний професійний ліцей сільськогосподарського виробництва». Термін навчання до 30 червня 2016 року.

Статтею 199 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст.199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина ОСОБА_3 потребує матеріальну допомогу, а відповідач має можливість надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів врахував стан здоровя відповідача, перебування на його утриманні малолітнього сина, можливість надання утримання другим з батьків.

Відповідач не подав доказів, які б підтверджували його неможливість надавати матеріальну допомогу у сумі 400грн. щомісячно на утримання сина. Відповідач не перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, ніде не працює, не є інвалідом. З поданих медичних довідок не вбачається, що стан його здоровя не дозволяє йому працевлаштуватись.

Син ОСОБА_3 навчається в ліцеї в іншому населеному пункті, віддаленому від місця його проживання, а тому несе витрати на проїзд та навчання.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, не заслуговують на увагу. Суд правильно вказав про стягнення аліментів лише на час навчання і не більше як до досягнення дитиною 23 років, як того вимагають норми статті 199 СК України. Крім того, ч.8 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, у разі відсутності заборгованості із сплати аліментів адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, повертають постанову державного виконавця про стягнення аліментів органу державної виконавчої служби з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу утриманих сум аліментів.

Оскільки аліменти стягнуто в твердій грошовій сумі, то є зайвим посилання в резолютивній частині рішення на стягнення в сумі не меншій, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як ця норма поширюється на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу). Разом з тим, це не впливає на правильність рішення і слід виключити з резолютивної частини рішення слова «але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування і відмови в позові немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 травня 2016 року в даній справі залишити без змін, виключивши з резолютивної частини рішення слова «але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: