Справа № 338/1872/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1414/2016
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю сторін, прокурора Гулянич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ДПІ в Богородчанському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області та відділ ДВС Богородчанського районного управління юстиції про виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 25 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богородчанського районного суду від 25 травня 2016 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ДПІ в Богородчанському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області та відділ ДВС Богородчанського районного управління юстиції про виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту.

На вищевказану ухвалу ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що оскільки питання про конфіскацію як речового доказу належного її чоловікові ОСОБА_6 трактора марки «МТЗ-80» з причепом, р.н. 05682МА, вирішено вироком Богородчанського районного суду від 30.04.2015 року, то питання виключення з опису та звільнення з-під арешту вказаного транспортного засобу повинно вирішуватись за правилами КПК, зокрема розділу VІІІ цього Кодексу.

Також суд помилково зіслався на постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», оскільки вищевказаним нормативним актом не врегульовано питання конфіскації майна, власниками якого є інші особи.

При цьому, суд не врахував, що вищезазначений трактор є їх з чоловіком спільною сумісною власністю подружжя. Висновки суду суперечать розясненням, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», про те, що сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства, а також положенням ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач та треті особи у засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб, про скасування арешту на який заявлено вимогу, був визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_7, оскільки являвся знаряддям вчинення злочину. Оскільки вироком Богородчанського районного суду від 30.04.2015 року вирішено питання про конфіскацію цього транспортного засобу, як речового доказу у кримінальному провадженні, то вказане питання слід вирішувати судом за правилами КПК України, зокрема розділу VІІІ цього Кодексу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Богородчанського районного суду від 30.04.2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та призначено покарання штраф в розмірі 550 неоподатковуваних доходів громадян. Цим же вироком вирішено речовий доказ трактор марки «МТЗ-80» з причепом, р.н. 05682МА, з піщано-гравійною сумішшю, що є власністю ОСОБА_6, конфіскувати (а.с. 11-12).

На виконання зазначеного вироку суду Богородчанським районним судом 07.08.2015 року видано виконавчий лист №338/487/15-к (а.с. 13).

14.08.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Богородчанського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вироку суду (а.с. 14).

Цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на належний ОСОБА_6 трактор марки «МТЗ-80» з причепом, р.н. 05682МА, з піщано-гравійною сумішшю (а.с. 15-16).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 зіслалася на те, що вказаний трактор придбаний ними з відповідачем в шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.08.2015 року накладено арешт на даний транспортний засіб, а 23.12.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Богородчанського районного управління юстиції подана заявка до Державного комерційного підприємства «СЕТАМ» на реалізацію цього трактора. Таким чином порушено її право власності на вказаний транспортний засіб.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства,

Крім того, Верховним Судом України в справі №6-26цс13 висловлена правова позиція, відповідно до якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Таким чином, вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки вироком Богородчанського районного суду від 30.04.2015 року вирішено про конфіскацію трактора марки «МТЗ-80» з причепом, р.н. 05682МА, як речового доказу у кримінальному провадженні, то вказане питання слід вирішувати судом за правилами КПК України.

За наведених обставин доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали є обґрунтованими, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Богородчанського районного суду від 25 травня 2016 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 25 травня 2016 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

ОСОБА_8