_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3988/16-ц
Провадження № 2/520/2843/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 21 червня 2015 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що 21 червня 2015 року померла ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина на частину квартири під № 12 у будинку № 39 по вул. Івана Франка в м. Одесі.

Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_2, а від так має право на отримання у власність в порядку спадкування за заповітом на майно, яке належало померлій.

Позивач вказує, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів, у звязку чим вона звернулась до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, 14.06.2016 року від її представника ОСОБА_3 надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність, в якій представник позивача повідомила, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОМР у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2015 року померла ОСОБА_2, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 6691, що підтверджується Свідоцтвом про смерть видраним повторно 17 жовтня 2015 року серії І-ЖД № 432575.

Після її смерті відкрилась спадщина на належній їй 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., що належала померлій на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2002 року у справі № 2-292/2002.

За життя, а саме 26 червня 2012 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким належну їй частину квартири під № 12, розташовану в м. Одесі, по вулиці І. Франка, в будинку під № 39 заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначений правочин посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та зареєстрований в реєстрі за № 979.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна ОСОБА_1.

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулась до Другої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої 21 червня 2015 року ОСОБА_2, у результаті чого державним нотаріусом ОСОБА_6 було заведено спадкову справу № 401/2015.

Однак, ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право власності за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв. державний нотаріус відмовив через відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

У даному випадку судом достовірно встановлено, що за ОСОБА_2, яка померла 21 червня 2015 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2002 року зареєстровано 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., однак через відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів, а саме вказаного рішення та скасованого ним Свідоцтва про право на житло видане УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів за № 801460 від 30 серпня 1993 року та розпорядження органу приватизації від 30 серпня 1999 року унеможливлює видачу нотаріусом Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом, а іншої можливості оформити своє право на спадкування вона позбавлена.

Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість визнання за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 21 червня 2015 року.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1223, 1258, 1261, 1270 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 21 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.