Справа № 355/1643/15-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/2152/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 4 09.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та будинку, -

встановила:

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позовних вимогах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 07.10.2008 року ОСОБА_4 передала у власність обдарованих ОСОБА_5 та ОСОБА_3 безоплатно житловий будинок з господарськими будівлями в рівних частинах кожному, що знаходиться в с. Пасічна, вулиця Радянська, 29 Баришівського району Київської області. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстром № 2-1503 ( а.с.6).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 07.10.2008 року ОСОБА_4 передала у власність обдарованих ОСОБА_5 та ОСОБА_3 безоплатно земельну ділянку площею 0,225 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд в рівних частинах кожному, що знаходиться в с. Пасічна, вулиця Радянська, 29 Баришівського району Київської області. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстром № 2-1505 (а.с.41).

Між сторонами по справі не склався оприділений порядок користування спірним будинком, в спірному будинку проживає відповідачка ОСОБА_2, сторони користуються всім будинком. Сторонами в судовому засіданні не доведено наявність встановленого порядку користування спірним домоволодінням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Якщо співвласники не можуть домовитися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси обох співвласників та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року №7 у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Враховуючи положення зазначених норм та обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний будинок між сторонами необхідно розділити на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 34/2015 від 11.12.2015 року по четвертому варіанту, оскільки в ньому відхилення від ідеальних часток сторін по площі будинку є найменшим, лише на 1,1 кв. м., відповідач визнає його частково, а жоден інший варіант її не влаштовує.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції проігнорував її вимоги і заперечення стосовно позову, то вони є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції, перевірялись судом і їм була надана належна правова оцінка.

У звязку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: