Справа № 192/385/15-ц
Провадження № 2-о/192/22/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" червня 2016 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Щербини Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Сербіної Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , управління Пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області, Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту батьківства,

В С Т А Н О В И В:
В березні 2015 року заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства, а рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року її заява була задоволена в повному обсязі. ОСОБА_2 не погодилася з вказаним рішенням суду та подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на існування спору про право, оскільки вважала що питання про отримання грошової допомоги відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей повинно вирішуватися в позовному, а не в окремому провадженні. На підставі зазначеного просила залишити заяву без розгляду на підставі ст. 235 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року апеляційна скарга була відхилена, а рішення суду залишено без змін.

Представник ОСОБА_2 не погодившись з ухвалою апеляційного суду подав касаційну скаргу, яку згодом відкликав (а.с.173). Клопотання про відкликання касаційної скарги було залишено без задоволення та ухвалою від 10 лютого 2016 року ВССУ задовольнив скаргу, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суди не з`ясували фактичних обставин справи з урахуванням зібраних доказів та дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав задоволення заяви про встановлення факту батьківства.

На обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 , під час нового розгляду заяви, з урахуванням уточнень від 02 червня 2016 року (а.с.218-222), посилалася на те, що 23 вересня 1995 року познайомилася з ОСОБА_3 , мешканцем с.Микільське Солонянського району Дніпропетровської області, з яким вона певний період часу зустрічалася. У лютому 1996 року ОСОБА_3 познайомив її зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та його сестрою ОСОБА_4 , а через деякий час вона познайомила його зі своїми батьками та її дітьми від першого шлюбу - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яких вона вже мала на той час.

З 01 серпня 1996 року заявниця з ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, при цьому до 26 травня 1997 року проживали в будинку її батьків в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 працював скотарем в колгоспі Дружба, заявниця була домогосподаркою.

Наприкінці 1996 року ОСОБА_3 запропонував їй одружитися, але при підготовці документів для реєстрації шлюбу з`ясувалося, що він не має паспорта, у зв`язку з чим реєстрація шлюбу була відкладена.

З 27 травня 1997 року вони переїхали проживати в с.Микільське Солонянського району Дніпропетровської області, де ОСОБА_3 влаштувався на роботу скотарем в колгосп ім.Суворова Солонянського району Дніпропетровської області, яким їм було надано житловий будинок в АДРЕСА_2 , в якому вони продовжували проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, а її діти від першого шлюбу пішли до школи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у заявниці та ОСОБА_3 народилася спільна дитина - ОСОБА_7 , якій ОСОБА_3 дуже радів, але оскільки на той момент він не мав паспорта, а мав лише довідку про тимчасову прописку, вони деякий час не реєстрували дитину, оскільки батько дитини займався документами для отримання паспорта. Дитину зареєстрували лише 08 лютого 2000 року, оскільки дитина не могла тривалий час проживати без реєстрації, а відсутність паспорта на момент реєстрації дитини позбавила його можливості зареєструвати дитину за його прізвищем, у зв`язку з чим в свідоцтві про народження доньки у графі Батько був зроблений запис за вказівкою матері. При цьому по батькові було зазначено ОСОБА_8 , а у відомостях про батька було зазначено ОСОБА_9 , тобто ім`я та по батькові було вказано біологічного батька ОСОБА_3 .

Паспорт ОСОБА_3 отримав лише в лютому 2001 року, тобто майже через рік після народження дитини. ОСОБА_3 забрав заявницю з дитиною з пологового будинку до їх спільного помешкання, де вони проживали до квітня 2000 року. З моменту зачаття дитини та після її народження він вважав доньку своєю дитиною, виховував та утримував її, проявляв батьківську турботу щодо неї.

З 26 квітня 2000 року вони всі разом знову переїхали проживати до АДРЕСА_1 , де проживали до грудня 2002 року, після чого стосунки між ними почали погіршуватися. З січня 2003 року вони стали проживати окремо: заявниця залишилася з дітьми в с.Павлівка Солонянського району, а ОСОБА_3 переїхав проживати до своєї матері в с.Микільське Солоняського району. В той же час вони продовжували спілкуватися, а ОСОБА_3 не переставав піклуватися про їх спільну доньку ОСОБА_10 , забирав її до себе, утримував та займався її вихованням.

Через деякий час заявниця та ОСОБА_3 примирилися і в серпні 2004 року вона завагітніла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дитина - ОСОБА_11 , якого також було зареєстровано на її прізвище, а лише по батькові вказано - ОСОБА_12 .

Заявниця посилається на те, що 16 лютого 2015 року у зв`язку з проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях у якості мобілізованого до складу Збройних сил України, ОСОБА_3 загинув під час проведення бойових дій.

Встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_7 необхідно заявниці для оформлення та отримання пенсії по втраті годувальника та для соціального захисту дитини померлого учасника АТО, в тому числі для отримання на неї одноразової грошової допомоги, яка передбачена Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, яким передбачено, що таку допомогу мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Заявниця посилалася на те, що вирішити дане питання в поза судовому порядку вона не може у зв`язку зі смертю батька дитини, а тому змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту батьківства. З посиланням на ст.53 КпШС УРСР, ст.256 ЦПК України ОСОБА_1 просила встановити факт батьківства ОСОБА_3 стосовно народженої нею ІНФОРМАЦІЯ_1 доньки ОСОБА_11 .

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву про встановлення юридичного факту підтримала та пояснила, що 23 вересня 1995 року познайомилася з ОСОБА_3 , з яким 15 лютого 1996 року почала зустрічатися, а 01 серпня 1996 року почала проживати однією сім`єю в с. Павлівка, де мешкали до 27 травня 1997 року. При цьому ОСОБА_3 працював скотарем в колгоспі Дружба. Наприкінці 1996 року вони хотіли одружитися, але у ОСОБА_3 не було паспорта, а була лише посвідка на проживання. Потім в травні 1997 року вони переїхали проживати в с.Микільке Солонянського району, де ОСОБА_3 працював у колгоспі ім.Свердлова, де йому дали будинок по АДРЕСА_2 , в якому вони проживали однією сім`єю до 26 квітня 2000 року. Потім знову переїхали проживати до її батьків в с.Павлівка, оскільки її мати померла, а батько хворів та потребував догляду. Під час проживання в с.Микільке ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина - ОСОБА_10 , яка була зареєстрована лише 08 лютого 2000 року, оскільки ОСОБА_3 не мав паспорта, тому дитина була зареєстрована як ОСОБА_7 , а батько був вказаний за її вказівкою. Вони проживали разом в с.Павлівка до 01 січня 2003 року, а потім ОСОБА_3 залишив сім`ю та переїхав проживати до своєї матері в с.Микільське, при цьому спілкування з донькою, яку він дуже любив, не припиняв, надавав матеріальну допомогу, визнавав себе батьком дитини, забирав її до себе та своєї матері ОСОБА_2 , яка також визнавала її своєю онукою, спілкувалась з нею, надавала періодично матеріальну допомогу. В лютому 2015 року ОСОБА_3 загинув перебуваючи в АТО, а після його смерті ОСОБА_1 необхідно встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_3 стосовно народженої нею доньки ОСОБА_10 для оформлення та отримання пенсії по втраті годувальника та соціального захисту дитини померлого учасника АТО, а також для отримання на неї одноразової грошової допомоги, оскільки вирішити це питання в поза судовому порядку на даний час неможливо. ОСОБА_1 також посилалася на те, що в травні 2016 року вона отримала грошову допомогу на доньку ОСОБА_10 , яка передбачена Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Така допомога була призначена доньці ОСОБА_10 , сину ОСОБА_13 , оскільки факт батьківства померлого відносно цієї дитини був встановлений рішенням Солонянського районного суду від 23 грудня 2015 року та на матір загиблого ОСОБА_2 . Всі троє отримали рівні суми допомоги. Тому заявниця вважала, що на час розгляду цієї заяви спір про право відносно такої грошової допомоги вже не існує, оскільки діти та батьки загиблого повністю реалізували свої права та отримала відповідні виплати, які передбачені чинним законодавством. Однак, син ОСОБА_13 отримав статус дитини військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків в АТО, а донька ОСОБА_10 не отримала, оскільки на даний час рішення суду про встановлення відносно неї факту батьківства скасоване. Тому заявниця з початку 2016 року не отримує на ОСОБА_10 ані грошових кошів як одинока мати, ані кошів на утримання дитини у зв`язку втратою годувальника. Тому встановлення факту батьківства їй необхідне для соціального захисту дитини, яка на даний час соціально не захищена.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Булкіна О.І. в судовому засіданні заяву підтримала, прохала встановити факт батьківства, який потрібний заявниці для отримання її донькою ОСОБА_10 статусу дитини військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків в АТО. Вважала, що на даний час відсутній спір про право, на існування якого посилалася мати загиблого та її представники, оскільки в травні 2016 року і мати і діти загиблого отримали грошову допомогу у зв`язку з його загибеллю, а на даний час встановлення факту необхідно лише для соціального захисту доньки ОСОБА_10 , що ніяким чином не породжує спір про право між заявницею та матір`ю загиблого, а встановити факт батьківства в іншому порядку не можливо.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , яка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.226,227,228), в тому числі і через свого представника ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності від 12 травня 2016 року (а.с.197), яка в судовому засіданні 19 травня 2016 року заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям ОСОБА_2 (а.с.200), в наступні судові засідання не з`явилася, у зв`язку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника ОСОБА_4 .

Представник заінтересованої особи - управління Пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області, який повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.229), у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник заінтересованої особи - Дніпропетровського обласного військового комісаріату, який повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.225), у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонян ського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, згідно листа прохали проводити розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.224).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що заявниця ОСОБА_1 є її рідною сестрою, яка проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю з 1996 по 2002 рік спочатку в с.Павлівка Солонянського району, а потім в с.Микільське Солонянського району, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, в який входила і заробітна плата ОСОБА_3 . За період проживання однією сім`єю ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька ОСОБА_10 , яку у зв`язку з відсутністю паспорта у ОСОБА_3 було зареєстровано як ОСОБА_7 . Доньку ОСОБА_3 визнавав і любив, займався її вихованням, разом з заявницею повів її до першого класу в школу. З пологового будинку доньку забирав ОСОБА_3 , який потім запропонував свідку бути хрещеною матір`ю його доньки. Вона хрестила ОСОБА_10 разом з ОСОБА_15 , а мати ОСОБА_3 дома готувала святковий стіл. Через деякий час у них народилася друга дитина - син ОСОБА_13 , в період якого вони спільно не проживали, але ОСОБА_3 приїздив до ОСОБА_1 та ночував у неї. Після припинення спільного проживання ОСОБА_3 приїздив до дітей на дні народження, в тому числі зі своєю матір`ю. Від заявниці їй відомо, що ОСОБА_3 допомагав їй грошовими коштами на утримання дітей, а до доньки ОСОБА_10 ставився особливо, дуже їй радів.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що є подругою заявниці зі школи. В 2000 році заявниця приїхала в с. Павлівка Солонянського району Дніпропетровської області зі своїм цивільним чоловіком і вони почали тісно товаришувати, бо мали дітей одного віку. ОСОБА_3 дуже часто грався з дітьми свідка та заявниці, а жінки в цей час займалися своїми справами. Під час спільного проживання у заявниці та ОСОБА_3 було спільне господарство, він визнавав дівчинку своєю донькою, ОСОБА_10 їздила навідувати його мати. Стосовно його батьківства свідку відомо зі слів заявниці, а дитина не була на нього зареєстрована, бо ОСОБА_3 не мав паспорта. В 2005 році пара розійшлася.

Суд, вислухавши пояснення заявника та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що згідно виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2000 року (а.с.9), та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 19 лютого 2015 року (а.с.11), актовий запис №28 від 08 лютого 2000 року про народження дитини - ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Павлівка Солонянського району Дніпропетровської області у ОСОБА_1 , проведено відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при цьому в розділі Батько зазначено - ОСОБА_9 .

Положеннями ст.135 Сімейного кодексу України 2002 року передбачено, що при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України, положення якого не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, а тому при розгляді даної справи необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР в редакції, яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин, тобто станом як на період народження дитини, так і продовжувались до набрання чинності Сімейним кодексом України.

Статтею ст.53 КпШС України передбачалось, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку, при цьому суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ст.55 КпШС України передбачено, що якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно рішення суду. В разі смерті матері, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини проводиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо не має спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень проводиться за прізвищем матері, ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу України про шлюб та сім`ю. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або такий запис зовсім відсутній) і можуть подаватися матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Аналогічні положення містяться в ст.ст.126-128 Сімейного кодексу України, який є чинним на день розгляду справи судом, а згідно ст.130 цього Кодексу передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 ст.135 СК України.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки Павлівської сільської ради Солоняського району Дніпропетровської області №90 від 02 березня 2015 року, ОСОБА_3 , 1960 року народження, проживав на території Павлівської сільської ради Солоняського району Дніпропетровської області в період з 01 серпня 1996 року по 26 травня 1997 року та з 26 квітня 2000 року по грудень 2002 року у громадянки ОСОБА_1 , 1969 року народження в АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно довідки Павлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №175 від 29 квітня 2013 року (а.с.43) вбачається, що ОСОБА_1 , 1969 року народження в період з 01 серпня 1996 року по 26 травня 1997 року та у період з 26 квітня 2000 року по грудень 2002 року, проживаючи спільно без реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_3 , 1960 року народження в будинку АДРЕСА_1 вели спільне господарство, виховували та утримували доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцем проживання якої було с.Павлівка та с.МикільськеСолонянського району Дніпропетровської області, що вбачається з амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_7 (а.с.44,51).

Крім цього, факт проживання та роботи ОСОБА_3 в с. Павлівка Солонянського району підтверджується архівною довідкою №К-19 від 26 лютого 2015 року Комунальної установи Трудовий архів Солонянського району, з якої вбачається, що він працював в колгоспі Дружба Солонянського району Дніпропетровської області в 1996 році (а.с.20).

Згідно довідки, складеною за участю депутатів Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , підписи яких посвідчені сільським головою Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.16) вбачається, що ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 проживали по АДРЕСА_2 в період з 27 травня 1997 року по квітень 2000 року, після чого змінили місце проживання в АДРЕСА_1 у зв`язку з доглядом за батьком похилого віку, при цьому народили та виховували спільну дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Факт проживання ОСОБА_3 у вказаний період в с.Микільське Солонянського району Дніпропетровської області також підтверджується протоколами зборів колгоспників колгоспу ім.СувороваСолонянського району Дніпропетровської області №1 від 13 лютого 1996 року та№1 від 28 січня 1999 року (а.с.18,19), особовим рахунком на ім`я ОСОБА_3 згідно книг колгоспу ім.Суворова (а.с.17)

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 убачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Парасковіївка Артемівського району Донецької області (а.с.14).

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 у судовому засіданні підтвердили той факт, що заявниця ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_3 з 1996 року по 2002 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та мали двох спільних дітей: доньку ОСОБА_10 , 1999 року народження та сина ОСОБА_13 , 2005 року народження. За життя померлий ОСОБА_3 визнавав своє батьківство щодо дітей: доньки ОСОБА_10 та сина ОСОБА_13 , займався їх вихованням та утриманням, в тому числі і після припинення спільного проживання з заявницею ОСОБА_1 . Крім цього, свідки зазначили, що і мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 як бабуся визнавала ОСОБА_7 своєю онукою, відвідувала її, спілкувалась з нею, надавала матеріальну допомогу, в тому числі і після припинення спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , і за життя сина факту його батьківства щодо вказаної дитини не оспорював ОСОБА_3 .

В судовому засіданні будь-яких доказів, які б спростовували встановлені в судовому засіданні обставини, суду надано не було, а судом не встановлено.

Оскільки встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення та отримання пенсії по втраті годувальника та соціального захисту дитини померлого учасника АТО, в тому числі для отримання на неї одноразової грошової допомоги, яка передбачена Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, згідно якого таку допомогу мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, а в іншому порядку встановити факт батьківства неможливо, то вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку, оскільки відповідно до ст.11 ЦК України може бути підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків.

При цьому судом враховано те, що на час розгляду справи, а саме в травні 2016 року заявниця, як мати ОСОБА_10 , 1999 року народження та ОСОБА_13 , 2005 року народження отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» 403 970 гривень в якості одноразової грошової допомоги, яка передбачена Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей на дітей загиблого (а.с.241), а тому суд вважає, що на час розгляду заяви спір про право щодо отримання такої допомоги відсутній, оскільки ст.ст.16-16? вказаного Закону передбачено, що таку допомогу мають право отримати, зокрема діти та батьки загиблого в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, яка розподіляється в рівних частках на кожного. ОСОБА_1 в травні 2016 року отримала 2/3 частини такої допомоги, а 1/3 призначена матері загиблого.

Крім того, судом також враховано те, що ОСОБА_1 зверталася до УПСЗН Солонянської районної адміністрації, де сину ОСОБА_13 , батьківство ОСОБА_3 відносно якого було встановлено рішенням суду (а.с.232-237) було встановлено статус дитини військовослужбовця, який загинув під час АТО (а.с.238), проте ОСОБА_10 на час розгляду справи такого статус не отримала, а тому встановлення факту батьківства загиблого необхідно саме для встановлення такого статусу доньці ОСОБА_10 .

Таким чином суд з`ясувавши всі фактичні обставин справи з урахуванням зібраних доказів дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту батьківства, оскільки на даний час це не є передчасним, про існування спору про право заінтересовані особи суд не повідомляли, а суд самостійно не знайшов існування таких підстав для залишення заяви з цього приводу без розгляду.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що померлий ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є рідним батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилася у заявниці ОСОБА_1 .

Керуючись ст.11 ЦК України, ст.53,55 КпШС України, ст.ст.126-128, 130, 135 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 234-235, 256-257 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , управління пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області, Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту батьківства задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, уродженця села Орлово Солонянського району Дніпропетровської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі Солоне Солонянського району Дніпропетровської області матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Щербина Н. О.