АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Чех Н.А.
№22-ц/796/3580/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Чобіток А.О.,

за участю секретаря Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що 27.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке з 21.12.2009 року є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 69 200,00 доларів США, а останній зобов'язався його повернути не пізніше 27.06.2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,20 % річних.

Відповідно до умов Договору позичальник зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 045,00 доларів США.

Додатковою угодою №1 від 14.02.2009 року до Договору №0 від 27.06.2007 року було перенесено кінцевий термін погашення кредиту на 27.06.2026 року, змінено розмір ануїтетного платежу - 750,00 доларів США та погоджено, що для ідентифікації договору в системі обліку може використовуватися, як номер зазначений при його укладанні №0, так і № 1.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника укладений Договір поруки №124322 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Всупереч умов Кредитного договору ОСОБА_2 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Станом на 01.08.2013 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 99 054,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 791 743,25 грн., з яких: кредитна заборгованість - 61 770,75 доларів США (еквівалент - 493 733,60 грн), заборгованості по процентам - 37 283,83 доларів США (еквівалент - 298 009,65 грн).

З урахуванням наведеного просив суд солідарно стягнути на користь ТОВ «Кей-Колект» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму боргу за Кредитним договором №0 від 27.06.2007 року в розмірі 99 054,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 791 743,25 грн., з яких: кредитна заборгованість - 61 770,75 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 493 733,60 грн, заборгованості по процентам - 37 283,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 298 009,65 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «УкрСиббанк», про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Щодо припинення поруки зазначає, що згідно з умовами Кредитного договору та Додаткової угоди до нього кінцевий термін погашення кредиту було перенесено на 27.06.2026 р.

Аналогічні положення містяться у Договорі поруки №124322 від 27.06.2007 року та Додатковій угоді №1 від 14.02.2009 року, якою поручитель надала свою згоду на зміну розміру щомісячних платежів та перенесення кінцевого терміну погашення основного зобов'язання до 27.06.2026 року.

Вимога до позичальника, а в подальшому - до поручителя, якою передбачалася б зміна умов в частині строку виконання зобов'язання по основному договору, а також відповідна вимога до поручителя не надсилалася, що вказує на те, що порядок виконання зобов'язань по кредитному договору не змінювався і кредитор не реалізовував своє право на дострокове повернення суми коштів.

З наведеного слідує, що порука продовжувала діяти і на момент звернення ТОВ «Кей-Колект» до суду, і зобов'язання по Кредитному договору та Договору поруки мало місце.

Щодо відсутності доказів стосовно доведення наявної заборгованості вказує, що ТОВ «Кей-Колект» було надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитом станом на 01.08.2013 року.

Дана довідка-розрахунок містить всю необхідну інформацію, що стосується вищевказаного кредиту, зокрема, розмір заборгованості та розбивку на тіло та проценти, на відсутність яких у своєму рішенні посилається суд першої інстанції.

До того ж, графік повернення кредиту міститься у Додатковій угоді до Кредитного договору, а при розгляді справи у суді першої інстанції відповідачами не оспорювався факт невиконання боржником зобов'язань за кредитним зобов'язанням.

Будь-яких клопотань щодо витребування доказів до суду відповідачами не подавалось, судом жодні необхідні відомості та докази не витребовувались, що вказує на порушення змагальності процесу.

Щодо набуття позивачем права вимоги до відповідачів вказує, що неотримання повідомлення відповідачами про відступлення права вимоги по кредитному зобов'язанню не є підставою для невиконання умов Кредитного договору №0 від 27.06.2007 року та не звільняє боржника та поручителя від обов'язку виконати зобов'язання належним чином.

Відповідно, не направлення повідомлення про відступлення права вимоги боржнику та поручителю не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки у судовому порядку суд досліджує докази щодо відступлення права вимоги та встановлює відповідні правовідносини.

Боржник може не виконувати обов'язку сплати коштів факторові, якщо в нього виникають сумніви щодо відступлення права вимоги, що не може бути покладено в основу судового рішення, оскільки обов'язок виконати умови договору залишається.

Щодо пропущення позивачем строків позовної давності на дострокове повернення кредиту зазначає, що з наданої суду довідки-розрахунку залишку заборгованості боржника ОСОБА_2 за Договором №0 від 27.06.2007 року вбачається, що за період з 29.11.2011 року по 24.09.2013 року відповідачем щомісячно вносились платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Такі дії відповідача свідчать про визнання ним свого боргу за даним Договором.

Внесення відповідачем платежів у період з 29.11.2011 року по 24.09.2013 року свідчить про переривання строку позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2015 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 27 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. (а.с. 5-10 т. 1)

Відповідно до п. 1.1 Договору банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 69 200 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

За умовами підпункту 1.2.2 п. 1.2 Договору позичальник зобов'язується повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 27 червня 2017 року; позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1045 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13,2 % річних (підпункт 1.3.1 пункту 1.3 Договору).

Додатковою угодою №1 від 14.02.2009 року до Кредитного договору №0 від 27.06.2007 року було змінено кінцевий термін погашення кредиту, а саме, не пізніше 27.06.2026 року, розмір ануїтетного платежу - 750,00 доларів США, при цьому день сплати ануїтетного платежу 16 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж. Також погоджено, що для ідентифікації Договору в системі обліку можуть застосовуватися, як номер Договору, зазначений при його укладанні, а саме, №0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме, № 1 (а.с. 11 т. 1).

27 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №124322, згідно якого остання зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 27.06.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, у повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 12 -13 т. 1).

Додатковою угодою №1 від 14.02.2009 року до Договору поруки №124322 від 27.06.2007 року поручитель надала згоду на зміну основного зобов'язання, зокрема, що розмір ануїтетного платежу становить 750 доларів США, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 27 червня 2026 року (а.с. 14 т. 1).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. (а.с. 24-32, 167-169 т. 1)

З виписки з Договору факторингу №1 (перелік первинних договорів до Договору факторингу №1 від 12.12.2011 року) вбачається, що до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2007 року. (а.с. 33 т. 1)

Згідно відповіді ПАТ «УкрСиббанк» на запит Апеляційного суду міста Києва від 17.03.2016 року станом на 12.12.2011 року грошова вимога становила 85 662,43 доларів США. (а.с. 153 т. 2)

Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 27.06.2007 року, позичальником згідно з яким є ОСОБА_2

Отже, на даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ТОВ «Кей-Колект».

У своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів наявності підстав для звернення з даним позовом до суду - набуття права вимоги (відсутні повідомлення - вимоги та підтвердження про їх отримання щодо заміни стягувача, як передбачено ст.1082 ЦК України).

Однак та обставина, що боржник не був повідомлений про заміну кредитора, не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст.ст. 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Відповідно до розділу 4 Кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі та строки передбачені умовами договору.

Прийняті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував і станом на 01 серпня 2013 року має заборгованість у розмірі 99 054,58 доларів США, з яких: 61770,75 доларів США - кредитна заборгованість, 37 283,83 доларів США - заборгованість по процентах.

Так, ТОВ «Кей-Колект» надано довідку-розрахунок залишку заборгованості ОСОБА_2 станом на 12 лютою 2015 року, у якій зазначено заборгованість по щомісячних платежах по тілу кредиту та відсотках.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно дост.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2014 року відповідачі подали заяву про застосування позовної давності.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Разом з тим відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що останній платіж ОСОБА_2 здійснено 16.02.2009 року.

Проте, з розрахунку, наданого до суду першої інстанції вбачається, що за даним договором кредиту після 16.02.2009 року здійснювалися платежі 30.11.2011 року, 12.12.2011 року, 28.02.2012 року, 28.04.2012 року, 24.05.2012 року, 31.07.2012 року, 28.08.2012 року, 23.10.2012 року, 16.11.2012 року, 13.12.2012 року, 30.01.2013 року, 04.03.2013 року, 28.03.2013 року, 25.04.2013 року, 30.05.2013 року, 20.06.2013 року, 16.07.2013 року. (а.с. 15-22 т. 1)

Окрім того, з розрахунку, наданого до суду апеляційної інстанції, вбачається, що також здійснено платежі 29.08.2013 року та 25.09.2013 року. (а.с. 8-11 т. 2)

Зазначене свідчить про визнання позичальником свого обов'язку, а, відтак, мало місце переривання перебігу строку позовної давності.

Представник ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_2 не брав цих коштів для себе і звернувся з заявою в правоохоронні органи. Він не вносив платежі після 16.02.2009 року і йому не відомо хто вносив ці суми. При цьому представником ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу на підтвердження цих пояснень.

З пояснень представника позивача встановлено, що ці кошти вносились через Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» і позивачу також не відомо, хто вносив ці кошти.

Представник ОСОБА_2 також пояснив, що ці кошти могли вносити ті особи, для яких був взятий цей кредит.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порука є припиненою у силу ст. 559 ЦК України з огляду на таке.

З Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова Договору поруки (п. 3.1)про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статей 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Докази про те, що строк виконання зобов'язання або графік повернення кредиту і сплати процентів був змінений, у справі відсутні і сторони це не спростовують.

Позивач 09 серпня 2013 року звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, що складається із строкової та простроченої заборгованості за кредитом та простроченої заборгованості за відсотками. (а.с. 23 т. 1, а.с. 7 т. 2).

Аналіз положень ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки у випадку не встановлення у договорі поруки строку її дії, якщо кредитор протягом шести місяців від дня строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя дає підстави вважати, що цей строк має обчислюватись саме із встановленого сторонами строку виконання зобов'язання, який визначений строком дії кредитного договору до 27 червня 2026 року.

На користь цього свідчить зміст ст. 529 цього Кодексу, яким передбачено право боржника виконати зобов'язання частинами та обов'язок кредитора прийняти виконану частину зобов'язання.

Тобто, законодавець розрізняє такі поняття як зобов'язання та частина зобов'язання.

У диспозиції ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено про строк виконання саме зобов'язання, а не його частин для обрахування 6 місячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя і таким, у даній справі, є строк повернення кредиту в повному обсязі, визначений кредитним договором, а не окремих його частин, оскільки згідно умов кредитного договору предметом зобов»язання є кредит, який складається зі всієї суми переданих позичальнику коштів і надається на певний період.

Колегія суддів виходить також і з того, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Крім того, статтею 559 ЦК України не передбачено припинення поруки в частині.

На думку колегії суддів, припинення поруки по частині платежів в межах строку позовної давності для поручителя нівелює положення ч.1 ст. 553 та частин 1, 2 ст. 554 ЦК України.

З огляду на те, що строк дії договору кредиту сторонами визначений до 27 червня 2026 року, порука не припинилася, а ОСОБА_3 має нести солідарну відповідальність з боржником ОСОБА_2 за кредитним договором.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_2 її чоловік. Вона не підписувала ні основний, ні додатковий договір поруки.

Підтвердила, що й до тепер нею не заявлено позову про визнання недійсними договорів поруки.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2014 року задоволено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи виконано підпис від імені відповідачів самими відповідачами, чи іншими особами.

Слід зауважити, що в суді першої інстанції відповідачі порушували питання про призначення почеркознавчої експертизи лише за додатковими договорами і не спростовували факт підписання ними основних договорів.

Крім того, експертиза не була проведена, оскільки відповідачі не надали експерту вільні зразки підписів, не сплатили за проведення експертизи.

У зв'язку з цим експертна установа повернула суду ухвалу без виконання 4 серпня 2014 року (т.1 а.с.114).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначила, що в написанні її імені допущена помилка і правильно її ім'я ОСОБА_3, а не ОСОБА_4.

З наданого суду Договору поруки вбачається, що він укладений ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ТОВ «Кей-Колект» щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 99 054,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.04.2016 року становить 2583343,45 грн, з яких: 61770,75 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.04.2016 року становить 1 610 981,16 грн - кредитна заборгованість, 37 283,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.04.2016 року становить 972 362,29 грн - заборгованість по процентах.

У п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року роз'яснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з урахуванням пропорційності розподілу судових витрат з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 2634 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 256-257, 261, ч. 1 ст. 264, ч. 4 ст. 267, ст. ст. 525-526, 529, ч. 1 ст. 553, ч. 1, 2 ст. 554, ч. 4 ст. 559, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 червня 2007 року в розмірі 99 054,58 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 61 770,75 доларів США, заборгованості по процентам - 37 283,83 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» сплачений судовий збір у розмірі 2634 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» сплачений судовий збір у розмірі 2634 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

А.О. Чобіток