Справа № 544/453/16-ц
пров. № 2/544/264/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 червня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Сімонової С.Г.,

за участі секретаря Пірогова В.Г.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду на вул. Соборній, 41 справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Теплівська сільська рада Пирятинського району Полтавської області про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортним засобом,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 12 квітня 2016 року звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Теплівська сільська рада Пирятинського району Полтавської області про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортним засобом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Теплівка Пирятинського району Полтавської області. Земельна ділянка розташована таким чином, що доступ до неї можливий лише через суміжну земельну ділянку належну ОСОБА_2, що знаходиться на вул. Бідненка 2 в с. Теплівка Пирятинського району Полтавської області.

Раніше вказана земельна ділянка належала позивачу, але 19 грудня 2012 року були укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок з відповідачем, згідно яких земельна ділянка, яка розташована за адресою с. Теплівка Пирятинського району Полтавської області, вул. Бідненка, 2, через яку позивач здійснював доступ до своєї земельної ділянки, була продана відповідачу ОСОБА_2 При цьому була усна домовленість між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про безперешкодний доступ позивача до своєї земельної ділянки. Однак в подальшому відповідач відмовився від виконання даної домовленості, що унеможливлює вільний доступ позивача до своєї земельної ділянки. Добровільно вирішити дане питання відповідач відмовляється.

У звязку з цим позивач звернувся до суду та просить встановити постійний земельний сервітут шляхом надання позивачу права проходу та проїзду транспортним засобом через частину земельної ділянки відповідача розміром шириною 3 м та довжиною 88 м.

В уточненій позовній заяві позивач просить установити такий сервітут безоплатним.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір сервітуту, будь-який доказ про таку пропозицію в матеріалах справи відсутній.

Крім того, проїзд по земельній ділянці відповідача у місці, запропонованому техніком-землевпорядником ПП «Землеустрій 2010» для встановлення проїзду, відсутній, на вказаному в схемі сервітуту місці знаходяться фруктові дерева.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. На адресу суду третя особа направила листа, у якому просить судовий розгляд провести без участі її представника, проти задоволення позову не заперечує.

Суд уважає, що особисті пояснення представника третьої особи в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність.

Розглянувши надані учасниками процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та проведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 98 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Пунктом «б» ст. 99 ЗК України встановлено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого виду земельних сервітутів як право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Згідно ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Як передбачено приписами ст. 402 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту земельну ділянку безпосередньо до відповідача.

Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 049084 позивачу ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,2889 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Теплівка Пирятинського району Полтавської області (а.с.5).

Прохід та проїзд до вказаної земельної ділянки відсутній.

Позивач просить установити сервітут за рахунок земельної ділянки відповідача.

Проте, суміжними із земельною ділянкою, що належить ОСОБА_4, є також земельні ділянки, що належать гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.12).

Із викладено слідує, що прохід та проїзд, сервітут на право яких просить установити позивач через земельну ділянку відповідача, не є таким єдиним проходом та проїздом, що виключає наявність передбаченої положеннями ст. 401 ЦК України основної передумови для встановлення сервітуту - неможливості задоволення потреб землекористувача іншим способом.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дав показання про те, що позивачу один із власників суміжної ділянки ОСОБА_5 пропонував варіант добровільного вирішення питання проходу та проїзду до належної позивачу земельної ділянки, надавши необхідну площу належної йому земельної ділянки для проходу та проїзду позивача, попросивши взамін аналогічну за площею частину земельної ділянки позивача, але останній відмовився відмовився з незрозумілих причин.

Позивачем не надано належних доказів про те чи намагався він вирішити питання сервітуту з відповідачем ОСОБА_2 в добровільному порядку та про недосягнення домовленості між ними.

Позивач також не надав суду підтвердження повноважень ПП «Землеустрій-2010» здійснювати дослідження щодо встановлення земельного сервітуту.

Позивачем не доведено, що існує наявний шлях на території земельної ділянки відповідача, по якому можливо встановлення сервітуту, що є необхідною умовою встановлення такого виду сервітуту як проїзд транспортним засобом, відповідач існування такого шляху заперечив.

Указані обставини свідчать про недоведеність заявлених позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Із урахуванням викладеного, керуючись ст. 10, 11, 212 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення безоплатного постійного земельного сервітуту шляхом надання права проходу та проїзду транспортним засобом через частину земельної ділянки відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Повний текст рішення складений 13 червня 2016 року.

Головуючий: