Справа №: 398/790/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" червня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.

за участю: секретаря Дудченко О.Ю.,

представників: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Укрсоцбанк» який є правонаступником акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі - позивач або Банк) 13 лютого 2015 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2008 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08 - Пі (надалі - договір кредиту) за яким позивач надав відповідачу кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання - грошові кошти в сумі 210 000 дол. США, зі встановленням відсоткової ставки на рівні 14,00% річних, а також з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченому договором кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п.1.1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 червня 2018 року.

Договір кредиту забезпечений іпотекою відповідно до іпотечного договору № 04/1-372 від 20.06.2008 року.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором кредиту, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, з метою звернення стягнення на заставне майно. Отриманий виконавчий напис № 2738 від 20.04.10 року було предявлено до виконання до відділу ДВС Дарницького районного управління юстиції у м.Києві та було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21055948. Однак, 01.09.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та виконавчий документ повернуто в звязку з відсутністю інформації щодо нерухомого майна. Тобто, заставне майно квартира АДРЕСА_1 - було незаконно виведене з іпотеки.

Зазначає, що відповідачем було зроблено спробу визнати виконавчий напис недійсним, для чого він звернувся до суду з відповідною позовною заявою, однак у задоволенні його позовних вимог було відмовлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2013 р., яке залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій.

До цього часу, відповідач не виконує умови договору кредиту, не сплачує відсотки та інше, внаслідок чого станом на 06 серпня 2014 року виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача в сумі 5026705,40 грн., що в еквіваленті до курсу НБУ становить 408 755,29дол. США, із них:

202 913,95 дол. США або 2495352 грн. 77 коп. заборгованість за кредитом,

166 125,49 дол. США або 2042943 грн. 31 коп. - заборгованість по відсоткам,

16 828,19 дол. США або 206946 грн. 20 коп. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту,

22 887,66 дол. США або 281463 грн. 12 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав зазначених в ньому, пояснивши також, що останній платіж за кредитним договором був зроблений відповідачем 25.11.2008 року. При цьому банком не направллось ОСОБА_3 листів про погашення заборгованості, ткі листи напралялись лише майновому поручителю ОСОБА_4, про що зазначено в рішенні Дарницького районного суду м.Києва. При цьому представник позивача в судовому засіданні заявив, що вони наполягають на стягненні заборгованості в гривнях, відповідно до позову, уточнювати його не бажають. Банк вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України не заявляє.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, надав заяву про застосування строку позовної давності та письмові заперечення, де посилається на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального окргу ОСОБА_5 був виданий виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, який на теперішній час є дійсним, а відповідно до ст..61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те ж саме правопорушення; а також зазначив, що фінансовими документами не підтверджується отримання ОСОБА_3 коштів.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки, суд не повідомив. За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи, постановивши рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Правовідносини сторін врегульовані ст., ст. 267, 509, 526, 530, 546, 610 612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України.

У відповідності до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором, зокрема і сплата неустойки.

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08 - Пі за яким позивач надав відповідачу кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 210 000 дол. США, зі встановленням відсоткової ставки на рівні 14,00% річних, а також з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченому договором кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п.1.1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 червня 2018 року.

Договір кредиту забезпечений іпотекою відповідно до іпотечного договору № 04/1-372 від 20.06.2008 року.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором кредиту, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, з метою звернення стягнення на заставне майно. Отриманий виконавчий напис № 2738 від 20.04.10 року було предявлено до виконання до відділу ДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, де було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21055948. Однак, 01.09.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та виконавчий документ повернуто в звязку з відсутністю інформації щодо нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача уточнив, що у звязку з мораторієм, виконання за виконавчим написом є неможливим, тому вони звернулись до суду з даним позовом.

Відповідачем ОСОБА_3 було зроблено спробу визнати виконавчий напис недійсним, для чого він звернувся до суду з відповідною позовною заявою, однак у задоволенні його позовних вимог було відмовлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.13 р., яке залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Суд вважає безпідставними твердження представника відповідача, що стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки є вже виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Суд вважає, що задоволення вимоги кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором, не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з позичальника у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

При розгляді даної справи встановлено, що заборгованість за кредитом не погашена, що також не заперечується представником відповідача.

До цього часу, відповідач не сплачує відсотки та кредитні кошти не повертає, внаслідок чого станом на 06 серпня 2014 року у відповідача перед банком існує заборгованість за даним кредитом, що складає 408 755,29 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 5 026 705 грн. 40 коп., із них:

202 913,95 дол. США. або 2495352 грн. 77 коп. заборгованість за кредитом,

166 125,49 дол. США або 2 042 943 грн. 31 коп. - заборгованість по відсоткам,

16 828,19 дол. США або 206 946 грн. 20 коп. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту,

22 887,66 дол. США або 281463 грн. 12 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків, що підтверджується обґрунтованим розрахунком заборгованості.

Судом також встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору позичальник має щомісячно сплачувати кредитну заборгованість, однак відповідачем своєчасно заборгованість не було сплачено на користь банку. Звернення позивача до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору, є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили строк повернення кредиту до 19 червня 2018 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору та порушення термінів сплати чергових платежів та інших платежів за договором з простроченням виконання зобовязання понад 1 календарний місяць, кредитор використав право на дострокове повернення кредиту, про що зазначено в рішення Дарницького районного суду м.Києва від 17.12.2013 року за позовом ОСОБА_3 до Деміївського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа відділ ДВС Дарницького районного управління юстиції в м.Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню «позивач неодноразово повідомлявся відповідачем про можливість примусового стягнення заборгованості за наданим кредитом, в тому числі і шляхом реалізації предмета іпотеки, що підтверджується листом вимогою № 24.7-20/1239 від 15.07.2009 року, який позивач отримав особисто 20.07.2009 року».

09 квітня 2010 року за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинив виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 263 922 дол.США.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом № 24.7-20/1239 від 15.07.2009 року, яку ОСОБА_3 отримав особисто 20.07.2009 року, що встановлено в рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 17.12.2013 року, є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15.

До суду з даним позовом позивач звернувся 13.02.2015 року, питання щодо поновлення строку позовної давності позивач не ставить.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212 -218 ЦПК України, - суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08 - Пі від 20 червня 2008 року відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя