Справа № 357/5161/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.09.2012 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з кінця 2015 року стосунки між ними почали погіршуватися, постійно виникали сварки, все це призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, перестали вести спільне господарство, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить його інтересам, він не має наміру проживати спільно однією сімєю з відповідачем, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просив суд шлюб між ними розірвати.

До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказано на те, що він позов підтримує.

Відповідач також надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони по справі з 01.09.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до паспортних даних, позивач зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2»янівка Васильківського району, відповідач зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, склалися напружені стосунки, проживають вони окремо, наміру зберігати сімю сторони не мають.

Як передбачено ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано на те, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

З клопотаннями до суду про надання строку на примирення сторони не зверталися.

Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі.

А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище ОСОБА_2, на що вказує в поданій до суду заяві.

Позивач звільнений від сплати судового збору, але витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн.20 коп. бере на себе, про що зазначив в поданій письмовій заяві.

Керуючись ст.ст. 24,56, 110, 111, 112,113 СК України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 01 вересня 2012 року у відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1026, - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_3