АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3907/16 Головуючий 1 інст. Курганникова О.А.
Справа № 641/2750/15-ц
Категорія : відшкодування шкоди Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського районного суду м.Харкова, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київського районного суду м.Харкова, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що 06 квітня 2009 року вона була звільнена з наукової посади з Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «УкрВодгео» з порушенням вимог діючого законодавства. 30 квітня 2009 року вона звернулася до Київського районного суду м.Харкова про поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати. 21 квітня 2009 року вона досягла пенсійного віку і з 29 квітня 2009 року їй була призначена пенсія. Рішення за її позовом було прийнято Київським районним судом м.Харкова лише 19 грудня 2011 року, а набрало чинності 22 лютого 2012 року після зміни його рішенням апеляційного суду. Вважає, що Київський районний суд м.Харкова порушив її права на належний та розумний строк розгляду справи, оскільки під час розгляду її позову відбувалося постійне затягування процесу, своїми діями суд викликав сумніви у своїй безпристрасності. Вищевказані обставини призвели до її моральних страждань, викликали стрес, у неї загострилися хронічні захворювання. В період довгого розгляду справи вона намагалася працевлаштуватися, проте, відмітка у трудовій книжці та великий перерив у трудовій діяльності призвели до втрати її ділової репутації. Крім того, в цей час органи Пенсійного фонду незаконно зменшили їй пенсію, що також повязано із довготривалим розглядом її позову, що також завдало їй моральних страждань.

Тому, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з Київського районного суду м.Харкова, Державної казначейської служби України за спричинену моральну шкоду 127 440 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по суті її позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що судом першої інстанції не враховано, що однією з основних її вимог при відшкодуванні моральної шкоди є втрата її наукової пенсії через тривалий розгляд її трудового позову. Вина Київського районного суду м.Харкова у спричиненні їй моральної шкоди затягуванням судового процесу є очевидною та доказуванню не підлягає.

Позивачка про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялася належним чином, звернулася із заявою до апеляційного суду про перенесення судового засідання, оскільки не може прибути у судове засідання, тобто обгрунтованих причин неявки до суду не надала.

Неявка позивачки, належно повідомленої про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Київський районний суд м.Харкова просив розглянути справу без представника.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника Державної казначейської служби України, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав у вимогах позивачки, вважав їх незаконними та безпідставними.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено її на посаді старшого наукового співробітника Державного Центру проблем гідротехнічних споруд накопичувачів промислових скидів Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «УкрВодгео» з 07 квітня 2009 року з внесенням відповідних записів в трудову книжку. Стягнуто з Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «УкрВодгео» на користь позивачки невиплачену компенсацію заробітної плати з відповідною індексацією у розмірі 2 406,61 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37 604,79 грн., у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., усього 55 011,40 грн. Стягнуто з Державного інституту на користь держави судовий збір у розмірі 550,11 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.5-7).

Рішенням суду апеляційної інстанції від 22 лютого 2012 року змінено вищевказане рішення суду першої інстанції, збільшено суму, яка підлягає стягненню з Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «УкрВодгео» на користь ОСОБА_1 в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 45 278,64 грн., суму стягнення на відшкодування моральної шкоди зменшено до 3 000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.8-9).

Постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 03 серпня 2012 року закінчено виконавче провадження за вищевказаними рішеннями суду на підставі фактичного та повного їх виконання (а.с.19).

Наразі спірними у справі є правовідносини між сторонами з приводу завдання моральної шкоди ОСОБА_1, яка вважає, що тривалим розглядом її позову Київський районний суд м.Харкова порушив її права на розумні строки розгляду справи, що в подальшому призвело до зменшення її наукової пенсії.

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частина 2 ст. 1167 ЦК України визначає перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади АРК, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Даний перелік не є вичерпним, оскільки в силу третьої 3 частини 2 цієї статті передбачена наявність інших випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-48цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом з тим, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, настає лише при встановленні незаконності дій посадових осіб зазначених органів. Факт неправомірності дій суду на момент розгляду судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування, зокрема - відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять даних про доведеність вини Київського районного суду м.Харкова.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не враховано, що однією з основних її вимог при відшкодуванні моральної шкоди є втрата її наукової пенсії через тривалий розгляд її трудового позову, - не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки такі посилання не є доведенням вини відповідача у заподіянні їй шкоди.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що правові підстави для застосування порядку відшкодування шкоди відсутні, оскільки покладаючи на відповідача відшкодування шкоди, позивач, не довів у відповідності 60 ЦПК України склад цивільного правопорушення за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, а саме те, що шкода стала об'єктивним наслідком неправомірних дій відповідача (незаконності рішення, дії чи бездіяльності) між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

ОСОБА_2