Справа №483/445/16-ц 21.06.2016 21.06.2016 21.06.2016
Провадження №22-ц/784/1547/16
Справа № 483/445/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Казанлі Л.І.
Провадження № 22ц-784/1547/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

21 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю:

- представників позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

- представника третьої особи по справі ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Південна товарна біржа, ОСОБА_8 про визнання угоди дійсною,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7, зазначивши третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Південну товарну біржу про визнання угоди дійсною та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позивачка зазначала, що 15 березня 1999 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на Південні товарній біржі уклали договір купівлі-продажу ? частини земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться по вул. Рейдовській, 88 в с. Покровське Очаківського району Миколаївської області.

11 червня 2008 року ОСОБА_9 помер. Вона у шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_9 до складу якої входить ? частини у праві власності на вказану земельну ділянку.

При зверненні до нотаріальної контори нотаріус їй повідомила, що біржова угода купівлі-продажу не є доказом права власності спадкодавця ОСОБА_9, оскільки вона не була нотаріально посвідчена. У звязку з цим, 03 листопада 2015 року винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно.

Посилаючись на наведені обставини, просила суд визнати дійсним договір № 9691 купівлі продажу ? частини зазначеної земельної ділянки укладений 15 березня 1999 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на Південній товарній біржі.

Визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_9

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання угоди дійсною та визнання права власності в порядку спадкування за законом розєднані в окремі провадження. Позовна заява в частині вимог про визнання права власності в порядку спадкування повернута ОСОБА_6 для подання до належного суду.

Ухвалою цього ж суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_8, який на даний час є користувачем спірної земельної ділянки.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і таке вбачається із матеріалів справи, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-MК № 043231 виданого 11 липня 1997 року Покровською сільською радою народних депутатів, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,20 га, яка розташована с. Покровське Покровської сільської ради. Вказану земельну ділянку ОСОБА_7 передано для обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

15 березня 1999 року на Південній товарній біржі було укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 договір купівлі-продажу №9691, за яким ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_9 купив ? частину земельної ділянки, що знаходиться в с. Покровське Очаківського району Миколаївської області. Вказаний договір нотаріально посвідчений не був.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер 11 червня 2008 року.

За положеннями ч.1 ст. 47 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗК України 1990 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, придбання земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.

В силу ст..114 ЗК України 1990 року, угода купівлі - продажу земельної ділянки укладена власниками землі з порушенням установленого для них прядку придбання або відчуження, є недійсною.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що набувач за життя звертався до продавця про нотаріальне посвідчення договору, а з боку ОСОБА_7 починаючи з 1999 року до дня смерті ОСОБА_9 у червні 2008 року мали місце дії, які б свідчили про ухилення від нотаріального посвідчення згаданого вище договору.

Отже, за відсутності доказів, які б свідчили про те, що відповідач ухилявся від нотаріального оформлення угоди відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 47 цього Кодексу, для визнання біржової угоди дійсною.

Крім того, правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Із п. 1 змісту біржової угоди від 15 березня 1999 року № 9691 вбачається, що ОСОБА_9 купив ? частку земельної ділянки яка має загальну площу 0.20 га, що належить ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, який був виданий йому на підставі рішення Покровської сільської ради народних депутатів № 12/1 від 29 липня 1994 року.

В той же час, пунктом 6 цього договору визначено, що відчужена ОСОБА_7 земельна ділянка в розмірі ? частини придбана ним на біржових торгах в розмірі ? частини.

З огляду на характер та зміст договору, не можна вважати, що сторонами було досягнуто домовленості про предмет договору та узгоджено порядок передачі земельної ділянки покупцю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що за спірним договором ОСОБА_9 отримав в користування спірну земельну ділянку від ОСОБА_7, що підтверджується довідкою Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 03 березня 2016 року, є безпідставними.

Норма ч.2 ст. 47 ЦК УРСР може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов, як:

-одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду;

-інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди;

-має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки.

Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Тому сам факт передачі ОСОБА_9 в користування спірної земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 15 березня 1999 року не свідчить про досягнення сторонами згоди про предмет цього договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки правомірності користування ОСОБА_8 спірною земельною ділянкою не мають правового значення і не є підставою для застосування ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зясував питання про допущену помилку у тексті спірного договору шляхом направлення запиту до Південної товарної біржі, не заслуговують на увагу, оскільки вчинення судом таких дій без відповідного клопотання сторони, яке заявлено не було, не передбачено процесуальним законодавством.

Посилання представника позивачки в суді апеляційної інстанції на те, що за ініціативи ОСОБА_6 Південною товарною біржою були внесені зміни в частині предмету спірного договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не свідчать, про те, що саме такі домовленості насправді існували між сторонами на час укладання спірної угоди. До того ж, ці зміни вносилися у відсутність сторін оспорюваної угоди, що суперечить нормам цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308 , 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :