Провадження № 22ц/790/7376/16 Головуючий 1-ї інст. Сенаторов В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Бурлака І.В.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 посилаючись на вимоги ст. ст. 168, 169 ЖК України, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив виселити ОСОБА_2 з домоволодіння розташованого за адресою: м Харків, пров. Мозирський, будинок № 1/3 без надання іншого житлового приміщення та стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що у домоволодінні по пров. Мозирський, будинок № 1/3 м. Харкова, який належить йому на праві особистої власності, проживає його колишня дружина ОСОБА_3, з якою позивач розірвав шлюб в 1992 році, її син - відповідач по справі ОСОБА_2 та спільний син ОСОБА_4

У зв'язку з тим, що позивач більшу частину часу проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, то за його згодою, без укладення договору про найму житлового приміщення, ОСОБА_5, як колишній член сім'ї, проживає з його домоволодінні на період відсутності позивача.

У звязку з тим, що позивач проживає в м. Маріуполь, перебуває у новому шлюбі з ОСОБА_6 та трьома дітьми і з урахуванням обставин у місті Маріуполь - нестабільна обстановка, обстріли міста - позивач змушений перевезти свою сім'ю в м. Харків в належний йому будинок.

ОСОБА_5 добровільно не бажає звільнити приміщення, яке він займає за згодою позивача.

Заради збереження сім'ї з дружиною ОСОБА_6, позивач змушений виселити ОСОБА_2 з домоволодіння № 1/3 по пров. Мозирський м. Харкова та переїхати з сімєю для проживання вказаному домоволодінні. При цьому позивач посилається на п.3 ст. 168 ЖК України вказуючи, що договір найму житлового приміщення може бути розірваний на вимогу наймодавця, якщо житлове приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання позивачу та членам його сім'ї.

ОСОБА_2 після отримання письмового попередження від ОСОБА_1 про добровільне виселення від 04 березня 2016 року звільнити житлове приміщення відмовився.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником жилого приміщення, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, що само по собі не може бути підставою для виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2, інших осіб, які там правомірно проживають та мають право користування цим житлом на підставі ч.1 ст. 405 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 з 1976 року по 1992 рік.

Проти даного факту сторони не заперечували.

Даний факт в судовому засіданні підтвердила і опитана у якості свідка сама ОСОБА_7

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право особистої власності від 26 березня 1985 року є власником житлового будинку № 1/3 по пров. Мозирському м. Харкова.

З вказаного свідоцтва вбачається, що вказаний будинок був побудований в період шлюбу з ОСОБА_7 після придбання старого житла на підставі договору купівлі продажу від 30 липня 1982 року.

В будинку почали проживати ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_3, дитина від іншого шлюбу ОСОБА_3 відповідач по справі ОСОБА_2 та спільна дитина від шлюбу - ОСОБА_4

Проти даного факту ОСОБА_1 не заперечував, про що вказав у позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, вселився у домоволодіння № 1/3 по пров. Мозирському м. Харкова як член сімї, де і проживає до цього часу.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 у 1992 році позивач ОСОБА_1 01 грудня 2015 року уклав шлюб з ОСОБА_8 і епізодично почав проживати з новою сімєю у м. Маріуполь.

В судовому засіданні встановлено, що ніякого договору найму жилого приміщення та користування приміщенням між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 не укладався.

Таким чином, відповідач ОСОБА_9 поселився на спірну жилу площу як член сімї позивача (власника житла) і має право користування цим житлом на підставі ч.1 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 156 ЖКУ члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 168 цього Кодексу.

У разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Щодо виселення колишніх членів сім'ї власника, то відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користування займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1,2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК України.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Матеріали справи не містять належних підстав для виселення ОСОБА_9 з житлового будинку за адресою: м. Харків, пров. Мозирський, 1/3 без надання іншого житлового будинку.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки у разі припинення сімейних відносин з власником, колишні члени його сім'ї не позбавляються права користуватися житловим приміщенням. Крім того, надавши свою згоду на реєстрацію члена сім'ї у житловому приміщенні, власник приміщення тим самим визнав за таким членом (колишнім членом) своєї сім'ї право користування таким житлом.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_5, 31 березня 2016 року, був вселений у спірне житлове приміщення не як член сім'ї, спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства. Крім того, в позовні заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідач проживає у спірному житловому будинку як колишній член його родини.

Також, судова колегія враховує, що з позовними вимогами про виселення позивач звернувся на підставі ст. ст. 168, 169 ЖК України, але матеріали справи не містять відомостей, що між сторонами укладався договір найму та відсутні вимоги про його розірвання.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -