АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/9886/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/933/К/16 суддя Кобеляцька-Шаховал І.О.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Євтодій К.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що відповідно до укладеного договору б/н від 31.10.2006 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Станом на 30.09.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 28932,68 грн. яка складається з: 13199,90 грн. - заборгованість за кредитом; 12366,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1512,31 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1353,94 грн. - штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 289,33 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмолено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 28932,68 грн.

Зокрема, представник позивача вказує, що судом не враховано, що відповідно до виписки про рух коштів 02.11.2012 року та 03.11.2012 року з картки відповідача були зняті грошові кошти з коректним вводом ПІН коду цієї картки у банкоматі.

Також, представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що пунктами 6.2, 6.5 розділу VI Постанови Правління НБУ №223 передбачено, що користувач зобовязаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватись ним. За змістом п.6.7, 6.8 розділу VI Постанови Правління НБУ №223 та п.14.16 ст.14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в України» користувач після виявлення факту платіжних операцій, які він не виконував, зобовязаний негайно повідомити банк. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Апелянт зазначає, що відповідач не надала суду доказів повідомлення позивача про несанкціоновані транзакції проведені 02.11.2012 року та 03.11.2012 року відповідно до вимог закону, а тому ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе саме відповідач, а не банк.

Представник позивача посилається на те, що відповідно до п.8.3 Умов та Правил надавання банківських послуг, з якими погодилась ОСОБА_2, підписавши Анкету-Заяву, банк не несе відповідальність за операції, які супроводжуються правильним вводом ПІН-коду.

На думку апелянта, позивачем не було надано до суду доказів про наявність факту помилки в системі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час зняття коштів 02.11.2012 року та 03.11.2012 року, оскільки кошти були знятті з банкомату з коректним правильним вводом ПІН коду.

Крім того, представник позивача вважає, що судом було порушено вимоги процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду, на її думку, є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за ставкою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.8)

Проте в порушення умов вказаного договору відповідач взяті на себе зобовязання не виконувала, у звязку з чим утворилась заборгованість. Станом на 30.09.2014 року ОСОБА_2 має заборгованість в сумі 28932,68 грн. яка складається з: 13199,90 грн. - заборгованість за кредитом; 12366,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1512,31 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1353,94 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості наданим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». (а.с.5-7)

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилались на те, що у звязку з неналежним виконанням умов укладеного між сторонами кредитного договору від 31 жовтня 2006 року, у ОСОБА_2 утворилась заборгованість у сумі 28932,68 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог в частині отримання кредитних коштів саме ОСОБА_2, оскільки під час розслідування кримінального провадження, порушеного за заявою ОСОБА_2, було встановлено, що 03.11.2012 року з невідомих обставин в банкоматі з кредитного рахунку відповідача було знято грошові кошти у сумі 14000 грн., хоча кредитна картка знаходилась вдома у ОСОБА_2, тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором саме з відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі Положення № 223), яке діяло на момент виникнення спірних транзакцій, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року (справа №6-71цс15), і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку №729704, зі сплатою відсотків за ставкою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.8)

Банк оформив та видав відповідачу вищевказану кредитну платіжну картку і ПІН-код до неї, та здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій відповідача із використанням платіжної картки.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.5-7) та виписки по картці/рахунку №729704 за період з 31.10.2006 року по 29.02.2016 року (а.с.104-111) станом на 24.10.2012 року у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість по кредиту та відсотках.

З виписки по картці/рахунку №729704 за період з 31.10.2006 року по 29.02.2016 року (а.с.104-111) вбачається, що у період з 23 год. 54 хв. 02.11.2012 року до 00 год. 08 хв. 03.11.2012 року в банкоматах, що розташовані у м. Нікополі по вул. Шубаря, 23, по пр. Трубників, 79, по вул. Станіславського, 18 з коректним введенням ПІН-коду було знято з картки №729704, що належить відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 13935,59 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачка проти позову заперечувала та надавала пояснення про те, що вона кредитні кошти у сумі 13935,59 грн. не отримувала, так як вона в ніч з 02.11.2012 року на 03.11.2012 року перебувала вдома та кредитна картка знаходилась у неї, і після отримання SMS-повідомлень про зняття коштів з кредитної картки, відповідач одразу зателефонувала на гарячу лінію ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і заблокувала кредитну картку. (а.с.127)

03 листопада 2012 року відповідач звернулась до позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про незгоду з вищевказаними транзакціями та просила розібратись з викраденням у неї з картки грошових коштів у сумі 13336 грн. (а.с.33)

В подальшому ОСОБА_2 неодноразово зверталась із заявами до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з приводу викрадення грошових коштів її картки. (а.с.34-48, 50-59, 63-64) Крім того, за заявою відповідача ОСОБА_3 від 08.01.2013 року слідчим відділом Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-н.) ГУМВС України в Дніпропетровській області було розпочате кримінальне провадження №0000179 від 08.01.2013 року, за правовою кваліфікацією ч.1 ст.185 КК України за фактом викрадення 03.11.2012 року у ОСОБА_2 з її кредитної картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів у розмірі 14000 грн. (а.с.73,128)

З матеріалів кримінального провадження №0000179, що було оглянуто колегією суддів вбачається, що допитана в якості потерпілого ОСОБА_2 вказувала, що в ніч на 03.11.2012 року з її кредитної картки було знято близько 14000 грн., при цьому кредитна картка знаходилась у відповідача. Також відповідач надавала пояснення, що у службі безпеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» їй показали фотографії з банкоматів, що розташований за адресою м. Нікополі по вул. Шубаря, 23, по пр. Трубників, 79, по вул. Станіславського, 18, які були зроблені в ніч з 02.11.2012 року на 03.11.2012 року, на який було зображено чоловіка, але обличчя його видно не було, так як на очах були сонцезахисні окуляри і накладний ніс (у вигляді маски).

Відповідно до відповіді ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на запит слідчого СВ Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-н.) ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10.01.2014 року, яка знаходиться у матеріалах зазначеного кримінального провадження, у банку не має можливості надати фото зображення з банкоматів за період з 23 год. 45 хв. 02.11.2012 року по 00 год. 15 хв. 03.11.2012 року у звязку з давністю проведених транзакцій, так як термін зберігання фотоматеріалів становить від 1 до 6 місяців.

Згідно постанови слідчого СВ Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-н.) ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття вищевказаного кримінального провадження від 16.06.2015 року, яка сторонами не оскаржена та є чинною, встановлено, що грошові кошти з картки ОСОБА_2 зникли при невідомих обставинах, корисливого умислу направленого на заволодіння грошовими коштами заявника слідчим встановлено не було. Також даною постановою підтверджувалось, що картка у відповідача не зникла та знаходилась при ній. (а.с.78-79)

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, представником позивача не надано доказів, які б спростовували посилання ОСОБА_2, що грошові кошти були у неї викрадені невідомою особою, хоча картка фактично знаходилась при ній.

Натомість, як було встановлено під час розслідування кримінального провадження №0000179 та у постанові слідчого СВ Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-н.) ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття вказаного кримінального провадження від 16.06.2015 року кредитна картка під час проведення спірних транзакцій знаходилась у відповідача, коли остання перебувала вдома.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що особисто відповідач ОСОБА_2 отримувала та користувався грошовими коштами позивача або своїми діями сприяла незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, у звязку із чим колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що відповідно до виписки про рух коштів 02.11.2012 року та 03.11.2012 року з картки відповідача були зняті грошові кошти з коректним вводом ПІН-коду цієї картки у банкоматі, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки правильне введення ПІН-коду під час зняття коштів у банкоматі не свідчать про те, що користувач ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Посилання представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі на те, що пунктами 6.2, 6.5 розділу VI Постанови Правління НБУ №223 передбачено, що користувач зобовязаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватись ним, і до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, колегія суддів не може взяти до уваги, так як представником позивача належними та допустимими доказами не доведено, що платіжна картка, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватись нею ненадійно зберігались відповідачем, а також наявність вини ОСОБА_2 у втраті ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів не приймає до уваги той факт, що відповідно до п.8.3 Умов та Правил надавання банківських послуг, з якими погодилась ОСОБА_2, підписавши Анкету-Заяву, банк не несе відповідальність за операції, які супроводжуються правильним вводом ПІНу, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.9-14) не містять підпису відповідача ОСОБА_2, а у заяві позичальника від 30 жовтня 2006 року домовленості сторін про відсутність відповідальності банку за операції, які супроводжуються правильним вводом ПІН-коду, немає.

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме з наданими банком Умовами та Правилами надання банківських послу погодилась відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані умови передбачали відсутність відповідальності банку за операції, які супроводжуються правильним вводом ПІН-коду, в момент підписання заяви позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Посилання представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на те, що відповідач не надала суду доказів повідомлення позивача про несанкціоновані транзакції проведені 02.11.2012 року та 03.11.2012 року відповідно до вимог закону, а тому ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе саме відповідач, а не банк, відхиляються колегією суддів, оскільки вони спростовуються письмовими матеріалами справи, а саме: деталізацією нарахувань за міжміські та міжнародні розмови відповідача ОСОБА_2 за 03.11.2012 року (а.с.127) та заявою відповідача до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.11.2012 року (а.с.33).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст.308 ЦПК України - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

ОСОБА_4