БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/495/16-ц
Провадження № 2/497/266/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач КС «Перше Кредитне Товариство» звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № БО-1/5182/07/464 від 16.11.2007 року, укладеного між КС «Перше Кредитне Товариство» та членом спілки ОСОБА_1 - кредитна спілка надала останньому кредит у розмірі 15 000 гривен строком на 36 місяців зі сплатою 0.132 процентів від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом.

У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом, відповідач належним чином не виконав, в звязку з чим у нього перед позивачем станом на 26.02.2016 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 328 697.05 гривен. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 4 930.48 гривен за подання до суду позову, та 689.00 гривен судового збору за забезпечення позову.

Представник позивача до суду не прибув, повідомлений належним чином про час та місце проведення судового засідання (а.с.20, 28, 34, 39), неодноразово надсилав заяви, якими підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні та просив справу розглядати у його відсутність (а.с.29, 36).

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував факту укладання ним кредитного договору № БО-1/5182/07/464 з КС «Перше кредитне товариство» 16 листопада 2007 року та отримання ним кредитних коштів в розмірі 15 000 гривен. Договір він укладав в м. Болград, в приміщенні відділення КС. Частково, згідно графіку сплачував кредитні кошти. Починаючи з вересня 2008 року заборгованість не погашав, оскільки потрапив в ДТП, відносно нього було порушено кримінальну справу, мав важке матеріальне становище, а тому не мав змоги сплачувати заборгованість. У подальшому він дізнався, що в 2010 року КС припинила свою діяльність, приміщення де знаходилася кредитна спілка було зачинено, жодної інформації про те, куди звертатися і як сплачувати кошти за кредитним договором ніде не було, хоча він мав намір закрити повністю кредитну заборгованість. Тому вважає, що його вини в тому, що кредитна спілка припинила свою діяльність немає. Адже, в даній ситуації КС мала б надіслати на його адресу письмового листа, та повідомити яким чином слід з ними розрахуватися і куди сплачувати кошти. Однак, КС самоусунулася, скрізь по засобам масової інформації були повідомлення, що КС припинила свою діяльність в звязку з банкрутством, а тому він і не намагався вирішити це питання. Протягом тривалого час КС не давала про себе знати, а тепер вимагає від нього нараховані великі проценти і пеню. Він згоден виплати основний борг за тілом кредиту 13 229.04 гривен, проценти частково, так як вважає їх розмір дещо завищеним, а розмір пені взагалі безпідставним, тому ці суми заперечує категорично. Просив застосувати загальний строк позовної давності, так як окремого договору щодо збільшення строку позовної давності до десяти років з ним укладено не було. Звертав увагу суду, що КС в м. Болград припинила свою діяльність в 2010 року, його письмово не було повідомлено про реквізити, на які слід сплачувати кредитні кошти, а тому просив позовні вимоги задовольнити частково.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року відповідач подав заяву на імя КС «Перше кредитне товариство» про видачу грошових коштів в розмірі 15 000 гривен (а.с.7). Відповідно до укладеного договору № БО-1/5182/07/464 від 16.11.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000.00 гривен строком на 36 місяців зі сплатою 0.132 процентів від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. При цьому в кредитному договорі повністю зазначено реквізити сторін по справі, в тому числі розрахунковий рахунок (а.с.4).

Відповідачу також надано графік платежів, додаток № 1, що є невідємною частиною договору. В графіку було розяснено, що під час погашення кредиту через банк, призначення платежу повинне бути наступним: «Проплата згідно кредитного договору «№БО-1/5182/07/464 від 16.11.2007 року. ОСОБА_1. Без ПДВ» (а.с.5).

Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що даний договір ним укладався, та суму коштів в розмірі 15 000 гривен він отримав.

У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 26.02.2016 року відповідач має заборгованість 328 697.05 гривен, яка складається з наступного:

- 13 229.04 гривен - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання);

- 48 450.88 гривен - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 267 017.13 гривен заборгованість по пені за прострочення платежів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Позивачем надано відповідний розрахунок, який детально був досліджений в судовому засіданні (а.с.6), відповідач цей розрахунок не оскаржував, хоча й не визнав суми заборгованості по процентам та пені, доказів на спростування цього розрахунку не надав.

Разом з тим, враховуючи, що відповідач не є фахівцем в галузі економіки, а тому позбавлений можливості здійснити розрахунок кредитної заборгованості самостійно, суд розяснював щодо можливості заявлення клопотання про призначення судової експертизи у разі не згоди з даним розрахунком, та можливістю поставлення на розгляд експерта певних питань. Однак відповідач проігнорував своїм правом, та жодних доказів на спростування розрахунку заборгованості позивача не надав.

Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості.

Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором.

Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики.

У випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) процента від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежів (п.9.4).

У випадку прострочення позичальником, незалежно від причини прострочення, строку сплати нарахованих процентів за користування кредитом або повернення частини або всієї суми кредиту більш, ніж на 1 (один) місяць з моменту настання дати сплати відповідно до п.п.2.1, п.п.4.4 і Додатка № 1, позичальник зобовязаний негайно сплатити всю суму заборгованості, нараховані проценти і пеню, повернути кредитодавцю всю суму кредиту (п.п.9.5)

За викладених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством, та умовах договору.

Заперечення відповідача, що він є неплатоспроможним, не приймаються до уваги, так як ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею.

За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством.

Однак, вимога, щодо стягнення пені, на думку суду, підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, згідно п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У відповідності до п.3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне:

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті З, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.

При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами

Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості та враховуючи ті обставини, що позивачем нарахована пеня у розмірі 267 017.13 гривен, що значно перевищує розмір збитків, а саме суму кредиту, враховуючи те, що на даний час відповідач є неплатоспроможнім, на його утриманні перебуває батько з важким станом здоровя, сам він хворіє дуже часто, матеріальне становище є вкрай важким, не відмовляється від взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору, повністю визнає залишок боргу за тілом кредиту, тому у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України та виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до розміру збитків, тобто до 13 229.04 гривен.

Що стосується доводів відповідача з приводу того, що позивачем пропущений строк позовної давності, до вимог про стягнення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитними коштами і відповідно пені, то суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.251 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, відповідно до п.п.12.7 вищевказаного Кредитного договору та у відповідності до ст. 259 ЦК України, до правовідносин, пов'язаних з укладанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років.

Таким чином, згідно Кредитного договору строк позовної давності в 10 років встановлений до всіх правовідносин по цьому договору.

З цих підстав, доводи відповідача про те, що вказаний строк розповсюджується лише щодо основного договору і не стосується спеціальної позовної давності щодо стягнення пені, яка за законом передбачена в 1 рік, є безпідставними, оскільки зазначене спростовується змістом вищевказаного п.п.8.7 Кредитного договору.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про те, що збільшуючи строк позовної давності до десяти років, кредитодавець мав би укласти з ним окремий відповідний договір, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України).

За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором (Правова позиція Верховного Суду України викладена в рішенні по справі № 6-1824цс15 від 24.02.2016 року).

Таким чином, укладаючи договір № БО-1/5182/07/464 від 16.11.2007 року сторони обумовили і визначили строк позовної давності тривалістю десять років що застосовується до правовідносин повязаних з укладанням та виконанням цього договору (п.12.7 договору), а від так укладення іншого окремого договору законом не передбачено.

Безпідставними є твердження відповідача, що КС «Перше кредитне товариство» припинило свою діяльність в м. Болград в 2010 році, та до його відома не було належним чином, а саме письмово доведено про необхідність сплати кредитних коштів на розрахунковий рахунок через банківські установи, оскільки в укладеному договорі чітко визначено реквізити сторін, в тому числі адреса місцезнаходження КС та розрахунковий рахунок. Однак, як підтвердив сам відповідач жодної спроби сплати кошти на цей рахунок ним не вчинялось, крім того, зі слів відповідача слідує, що останній платіж ним був здійснений ще в серпні 2008 року, тобто задовго до того, як відділення КС припинило свою діяльність у м.Болград.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 74 908.96 гривен (сімдесят чотири тисячі девятсот вісім гривен девяносто шість копійок) у тому числі:

- 13 229.04 гривен (тринадцять тисяч двісті двадцять девять гривен чотири копійки) - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання);

- 48 450.88 гривен (сорок вісім тисяч чотириста пятдесят гривен вісімдесят вісім копійок) - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 13 229.04 гривен (тринадцять тисяч двісті двадцять девять гривен чотири копійки) заборгованість по пені за прострочення платежів;

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тобто: 74 908.96 гривен х 1.5% = 1 123.63 гривен.

Разом з цим, статтею 4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору встановлюється в розмірі 1.5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 1 378.00 гривен.

А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 378.00 гривен.

Керуючись ст.ст.11, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 610, 629, 1049,1054 ЦК України, ст. 10, 11, 59-60, 79, 88, 131, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КМ № 535283, виданий 21.04.2008 року Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство»: м. Одеса, вул. Базарна, № 104, () суму боргу станом на 26.02.2016 року за кредитним договором № БО-1/5182/08/463 від 16.11.2007 року в розмірі 74 908.96 гривен (сімдесят чотири тисячі девятсот вісім гривен девяносто шість копійок) у тому числі:

- 13 229.04 гривен (тринадцять тисяч двісті двадцять девять гривен чотири копійки) - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання);

- 48 450.88 гривен (сорок вісім тисяч чотириста пятдесят гривен вісімдесят вісім копійок) - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 13 229.04 гривен (тринадцять тисяч двісті двадцять девять гривен чотири копійки) заборгованість по пені за прострочення платежів;

та судовий збір в розмірі 1 378.00 гривен (одна тисяча триста сімдесят вісім гривен).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Кодінцева