Справа № 363/2093/16-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/6085/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 41 08.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Лівінського С.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про втручання в особисте життя та захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат (збитків),

встановила:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про втручання в особисте життя та захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять гідність та ділову репутацію фізичної особи відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування втрат (збитків) відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що в червні 2016 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_3 обґрунтував тим, що 31 травня 2016 року о 23 годині 04 хвилин відповідач ОСОБА_2 у публічному чаті ОСББ «Ольжин град» у програмі Viber без його згоди опублікував конфіденційну інформацію про його особу з домішкою відомостей, що є недостовірними та ганьблять честь, гідність та ділову репутацію, а саме начебто про існуючу заборгованість за комунальні послуги за приміщенням, що розташоване в АДРЕСА_1. Вважає, що діями відповідача порушено недоторканість його особистого (приватного) життя, надано відомості, що є недостовірними та ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію. Він не є членом або власником приміщень у ОСББ «Ольжин гард», між ним та ОСББ немає жодної цивільно-правової угоди.

Просив встановити в діях ОСОБА_2 порушення норм ст..32 Конституції України, а саме втручання в його особисте життя без належних підстав, встановити, що ОСОБА_2 не має підстав для збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про його особу, встановити порушення норм Закону «Про захист персональних даних», зобовязати відповідача спростувати надану недостовірну інформацію стосовно його заборгованості за комунальні послуги та публічно вибачитись, зобовязати компенсувати судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн. та 5000 грн. за правову допомогу, встановити, що ОСББ «Ольжин град» не має підстав для виставлення рахунків за опалення, зобовязати ОСББ «Ольжин град» скасувати незаконно нараховану заборгованість по приміщенню в АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому свої позовні вимоги мотивував тим, що внаслідок заявленого позивачем ОСОБА_3 позову, ОСОБА_2 був змушений звернутись за допомогою до адвоката ОСОБА_5, про що був укладений договір про надання правової (адвокатської) допомоги б/н від 15.09.2016 року та сплачено за послуги адвоката в сумі 5000 грн., а також було сплачено судовий збір за подачу зустрічного позову в сумі 551 грн.20 коп. Обвинуваченням ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 у розповсюдженні конфеденційної інформації є недостовірними, ОСОБА_2 зазнав моральної шкоди, що полягає в приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації. ОСОБА_2 оцінив моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 5551,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Постановою №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року зазначено наступне.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні зустрічного позову, то і витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача по зустрічному позові.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Мельник Я.С.

ОСОБА_6