Номер провадження 2/754/2878/16
Справа №754/3638/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

09 червня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участі секретаря судового засідання Чернишової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на ? частку квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на належну йому 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну йому 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 180100 грн. 00 коп. з депозитного рахунку Деснянського районного суду м. Києва, на який позивачем буде внесено грошову суму коштів, що становить ринкову вартість частки ОСОБА_2 Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вказаного позову позивачка зазначає, що двохкімнатна квартира, житловою площею 30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності відповідно трьом співвласникам: 2/4 частини квартири належить ОСОБА_1, ? частини квартири належить ОСОБА_2, ? частини квартири належить ОСОБА_3 Правовстановлюючим документом на квартиру є Свідоцтво про право власності на житло. Свідоцтво підтверджує, що дана квартира належить чотирьом особам: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в рівних долях. Внаслідок смерті ОСОБА_4 її ? частина в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перейшла її дочці - ОСОБА_1 в порядку спадкування та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2003 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. В той час, відповідачу належить на праві спільної часткової власності 1/4 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивачка володіє часткою в спільній з відповідачем квартирі, яка складає 50 % від вартості даного майна, тобто її частка становить 2/4, ще 25% від вартості даної квартири володіє третя особа, дочка позивача - ОСОБА_3, її частка становить 1/4. Разом 75% від вартості квартири, тобто 3/4 частки квартири. В той час відповідач володіє часткою, яка складає лише 25% від вартості квартири, а саме відповідачу належить на праві спільної часткової власності 1/4 частки квартири. При таких обставинах, частка відповідача у праві спільної власності на квартиру є незначною, оскільки на нього припадає не більше ніж 25 % від вартості квартири, а позивач та третя особа спільно володіють ідеальною часткою, яка становить 75 %. Розмір частки відповідача як співвласника квартири у відповідності до технічного паспорту на квартиру, не дає можливості виділити в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування, оскільки частка відповідача становить менший розмір ніж площа будь-якого із приміщень квартири. З наведених вище обставин випливає, що квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не можливо ні поділити в натурі між співвласниками, ні виділити частку у спільному майні одному із співвласників, ні встановити порядок користування квартирою між співвласниками, оскільки частка відповідача є незначною. Водночас відповідач є людиною хворою на наркоманію. Діагноз: ін'єкційна опіумна наркоманія. Він веде асоціальній спосіб життя, його навідують друзі, які також хворіють на наркоманію, з метою спільного приготування та вживання наркотичних засобів. У зв'язку з вищевикладеним у квартирі постійно тхне ацетоном, який відповідач використовує під час приготування наркотичного засобу, після вживання наркотичних засобів лишаються шприци, які можуть бути інфіковані та інше. При цьому позивач та третя особа унеможливлені використовувати свою власність за призначенням у повній мірі, адже мають випадки, коли ми навіть вимушені ночувати у сторонніх людей. Все це робить проживання в одній квартирі з такою людиною нестерпним та реально небезпечним для життя та здоров'я. На підставі угоди на проведення оцінки нерухомого майна, оцінювач надав Звіт №30/16 про незалежну оцінку ринкової вартості ? частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_2, у відповідності до якого ринкова вартість частки, що належить відповідачу складає 180100 грн. 00 коп.

Позивачка та представник позивачки та третьої особи в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі і просили його задовольнити. Позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідачв судові засідання не з'являвся, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, про поважність причин неявки суд не повідомив, тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів.

Вивчивши надані письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки та третьої особи, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, яке видане відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради м. Києва 31.07.1998 року, згідно з розпорядженням (наказом) №5030, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 27.08.1998 року і записаного в реєстрову книгу за реєстровим №5810 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних долях (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємицею майна гр. ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року є її дочка ОСОБА_1 Спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається з ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради м. Києва 31.07.1998 року, згідно з розпорядженням (наказом) №5030, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 27.08.1998 року і записаного в реєстрову книгу за реєстровим №5810 (а.с.8).

Відповідачу належить на праві спільної часткової власності 1/4 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майна є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже з вищевикладеного випливає, що однією із необхідних умов припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що частка є незначною і не може бути виділена в натурі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач володіє часткою, яка складає 25% від вартості квартири, а саме відповідачу належить на праві спільної часткової власності 1/4 частки квартири.

Отже частка відповідача у праві спільної власності на квартиру є незначною, оскільки на нього припадає не більше ніж 25 % від вартості квартири, а позивач та третя особа спільно володіють часткою, яка становить 75 %.

Розмір частки відповідача як співвласника квартири у відповідності до технічного паспорту на квартиру, не дає можливості виділити в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування, оскільки частка відповідача становить менший розмір ніж площа будь-якого із приміщень квартири, що також вбачається з наданої копії технічного паспорту на квартиру (а.с.9,10).

З наведених вище обставин випливає, що квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не можливо ні поділити в натурі між співвласниками, ні виділити частку у спільному майні одному із співвласників, ні встановити порядок користування квартирою між співвласниками, оскільки частка відповідача є незначною.

У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Хоча квартира, як річ, є подільною річчю, однак враховуючи те, що в даному випадку частка відповідача у квартирі є незначною, тобто становить менший розмір ніж площа будь-якого із приміщення квартири, розподіл квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в натурі, відповідно до часток співвласників з технічної точки зору - неможливий, а тому квартира як річ за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Вказане вище положення Постанови Пленуму Верховного суду України було прийняте з метою врегулювання спорів, ще до того як набув чинності 1 січня 2004 року Цивільний Кодекс України, який також містить норму ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Вказана норма передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову - інших співвласників, саме за тих умов, які зазначені в зазначеній вище Постанові Пленуму Верховного суду України.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 1964 року народження, останньому встановлено діагноз ін'єкційна опіумна наркоманія (а.с.11).

Як зазначала позивачка в позовній заяві відповідач по справі веде асоціальній спосіб життя, його навідують друзі, які також хворіють на наркоманію, з метою спільного приготування та вживання наркотичних засобів. У зв'язку з вищевикладеним у квартирі постійно тхне ацетоном, який відповідач використовує під час приготування наркотичного засобу, після вживання наркотичних засобів лишаються шприци, які можуть бути інфіковані та інше. При цьому позивачка та третя особа унеможливлені використовувати свою власність за призначенням у повній мірі, адже мають випадки, коли ми навіть вимушені ночувати у сторонніх людей. Все це робить проживання в одній квартирі з такою людиною нестерпним та реально небезпечним для життя та здоров'я.

Отже вказані вище обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном за його цільовим призначенням.

Відповідно до звіту № 30/16 про незалежну оцінку ринкової вартості ? частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_2 виконаного незалежним оцінювачем ОСОБА_5 ринкова вартість оцінюваної ? частки квартири АДРЕСА_1 на дату оцінки 29.02.2016 року становить 180100,00 грн. (а.с.14-25).

Відповідно до долученої до матеріалів справи квитанції № 0.0.557772988.1 від 24.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснила перерахування на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва компенсацію вартості ? частки квартири в розмірі 180100,00 грн. (а.с.54).

Отже можна стверджувати, що відповідач жодним чином не позбавляється права на ? частку квартир безвідплатно, а отримує за неї її повну ринкову вартість та буде мати реальну можливість придбати інше окреме ізольоване житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 здійснила перерахування на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва компенсацію вартості ? частки квартири в розмірі 180100,00 грн. та те, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить 1/4 частки квартири та зокрема така частка у праві спільної власності на квартиру є незначною суд вважає за можливе припинити право власності ОСОБА_2 на належну йому ? частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1801,00 грн. суму сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 88, 209, 212, 215, 218, 224-228, 294 ЦПК України, ст. ст. 183, 365 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на ? частку квартири- задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на належну йому ? частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 180100,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Деснянського районного суду м. Києва, відповідно до квитанції № 0.0.557772988.1 від 24.05.2016 року - компенсації вартості даної частки квартири.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати 1801,00 грн. суму сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення суду виготовлено 14.06.2016 року.

Суддя: Н.Г. Таран