26.07.2016 Справа № 756/1556/16-ц
Унікальний № 756/1556/16-ц
Справа № 2/756/2373/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Івченко В.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, свої вимоги обґрунтовуючи наступним. 02.06.2004 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Як вказує позивач, у її власності перебуває кв. АДРЕСА_1. Також із 19.09.2014 р.,у спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 але в ній не мешкає вже понад 6 р. із листопада 2010 р.

Тому просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, саме: кв. АДРЕСА_1, так як останній не тільки у ній не мешкає, але і змінив замки у вхідних дверях квартири та таким чином чинить перешкоди позивачу, яка повинна не мешкаючи у квартирі, сплачувати за неї комунальні послуги.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному об'ємі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав у повному об'ємі, надав письмові заперечення із додатками, що свідчать про проведення саме ним ремонтних робіт у спірній кватирі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та отримані докази вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно вищезазначеної статті, може бути припинення дії яка порушує це право.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було з'ясовано судом, дійсно 02.06.2004 р. між відповідачем та позивачем було укладено шлюбі. Від даного шлюбу є дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає із відповідачем у кв. АДРЕСА_1 (з його слів), так як позивач - мати дитини покинула їх (даний факт не був спростований представником позивача). При цьому, (на даний факт не заперечується сторонами) позивач має реєстрацію у АДРЕСА_1.

У відповідності до договору міни (з відкладувальною умовою) від 16.03.2011 р. укладеного між ТОВ «Обіо», ТОВ «Традекс-Трейд» та позивачем ОСОБА_1, остання отримала у власність спірну квартиру АДРЕСА_1, а позивач, як сторона № 2 по даного договору передала у власність облігації іменні цільові, і право власності у позивача - сторони № 2 повинно було викинути згідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України з моменту державної реєстрації. Тобто таким чином суд з'ясував, що з 14.06.2001 р. право приватної власності на кв. АДРЕСА_1 належить позивачу, яка на той час перебувала у шлюбі із відповідачем, тобто належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

У відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла є право на користування цим житлом у разі відсутності цього члена понад один рік.

У відповідно до положень ч. ч. 1, 2, п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Оскільки обставини, викладені вище позивачем свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 на даний час є зареєстрованим у спірній квартирі, разом із ним мешкає син ОСОБА_3 2004 р.н., а позивач не має взагалі реєстрації у спірній квартирі те, що жоден доказ так і не підтвердив не проживання відповідача із листопада 2010 р., суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача у повному об'ємі.

У відповідності до ст. 79, 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню із позивача на користь держави.

Враховуючи вищевикладене. керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 16, 29. 379. 405 ЦК України, ст. 2, 9, 64, 71, 72 ст. 156 ЖК України, постановою Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст. 10, 60, 88, ст. 169, ст. 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Судовий збір у сумі 551,20 грн. стягнути на користь держави із ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з отримання копії рішення.

Суддя К.А. Васалатій