У х в а л а

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2008 року у розмірі 4 346 доларів США, з яких: 3 657,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 501,62 доларів США - заборгованість за процентами; 153,05 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 33,60 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, та судовий збір.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 11 145,00 доларів США на придбання транспортного засобу та зобов'язаласьщомісяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 215,00 доларів США 27 числа кожного місяця, зі сплатою процентів у розмірі 14,5 % річних та строком повернення кредиту до 27 жовтня 2015 року. В рахунок забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника 27 жовтня 2008 року були укладені договори поруки зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Вказував, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 10 грудня 2014 року становить 4 346 доларів США, з яких: 3 657,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 501,62 доларів США - заборгованість за процентами; 153,05 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 33,60 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. 4 листопада 2014 року банком було направлено відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень кредитного договору, однак відповідачі вказані вимоги не виконали.

Оскільки поручитель, на його думку, відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, відповідно до ст. 554 ЦК України.

Просив суд стягнути солідарно заборгованість з позичальника та поручителів в доларах США, оскільки банк має відповідну ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2008 року у розмірі 4 346 доларів США, з яких: 3 657,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 501,62 дол. США - заборгованість за процентами; 153,05 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 33,60 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в іноземній валюті змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 3 239 грн 96 коп. замість 153,05 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 711 грн 29 коп. замість 33,60 доларів США.

Слова та цифри : «4 346 доларів США, з яких :» - виключити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання за договорами кредиту та поруки, а тому з них підлягає стягненню сума заборгованості солідарно.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в іноземній валюті, виходив із того, що пеня, відповідно до ст. 533 ЦК України, стягується в національній валюті.

Встановлено й це убачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг висновків судів не спростовують.

Судами установлено, що 27 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 11 145,00 доларів США на придбання транспортного засобу та зобов'язаласьщомісяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 215,00 доларів США 27 числа кожного місяця, зі сплатою процентів у розмірі 14,5 % річних та строком повернення кредиту до 27 жовтня 2015 року.

У рахунок забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника 27 жовтня 2008 року були укладені договори поруки зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 10 грудня 2014 року становить 4 346 доларів США, з яких: 3 657,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 501,62 доларів США - заборгованість за процентами; 153,05 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 33,60 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

У ст. 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та Закон України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 4 липня 2011 року № 3-62гс11, від 7 жовтня 2014 року № 3-133гс14).

Судом установлено, що ПАТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення грошових операцій в іноземній валюті, в тому числі надання кредитів в іноземній валюті.

Також установлено, що в грошовому зобов'язанні ОСОБА_1 визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США, у зв'язку з чим до цих правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Суди, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилалась ОСОБА_1 немає, оскільки всі умови договору узгоджені сторонами вільно і добровільно (ст. 3, 627, 628 ЦК України).

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про стягнення суми заборгованості у доларах США відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Доводи касаційної скарги про не застосування до правовідносин, що склались між сторонами, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки договір про надання кредиту укладено до набрання ним чинності.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не убачається.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів по їх оцінці.

З урахуванням викладеного та положення ч. 2 ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик