Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 327/467/15 Головуючий у 1 інстанції: Кущ Т.М.
Провадження № 22-ц/778/1571/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Розівського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

23 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із зазначеним позовом до ОСОБА_4, в якому вказав, що він на виконання договору позики від 10 червня 2013 року передав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 1500 доларів США та насіння товарного соняшника в кількості 12 тонн. При цьому, ОСОБА_2 зобов'язався повернути суму позики та відповідну кількість насіння соняшника до 01 листопада 2013 року, однак відповідач до теперішнього часу свої зобов'язання за договором позики в повному обсязі не виконав, та повернув лише насіння товарного соняшника в кількості 6 тонн. За таких обставин ОСОБА_3 вимушений був звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 1500 доларів США та насіння товарного соняшника в кількості 6 тонн.

Ухвалою суду від 30 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 1500 доларів США за договором позики від 10 червня 2013 року залишено без розгляду за заявою позивача (а.с. 24, 27).

Заочним рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у вигляді насіння товарного соняшника у кількості 6 (шести) тонн, а також суму понесених судових витрат в розмірі 562,80 грн.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На заочне рішення Розівського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2015 року та на ухвалу Розівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.02.2016 року справу було повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення в порядку ст. 293 ЦПК України.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Розівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року повернуто заявнику.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на заочне рішення суду, посилаючись на його незаконність у зв»язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, які неправильно встановлені судом, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

10 червня 2013 року ОСОБА_3 передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1500 доларів США та насіння товарного соняшника у кількості 12 тонн, а останній зобов'язався повернути вказані грошові кошти та насіння соняшника до 01 листопада 2013 року (а.с. 5, 25).

Вказані обставини суд встановив на підставі оригіналу розписки, яка складена особисто ОСОБА_2, в якій зазначено «Сьогодні 10.06.2013р. я ОСОБА_5. Ів. беру в борг 1500 дол. США та соняшник товарний 12 тон у ОСОБА_6. Івановича. Беру зобов»язання повернути до І.ХІ.2013р. весь взятий борг». Особисте написання вказаної розписки не заперечував сам відповідач в ході розгляду справи.

Отже, ОСОБА_2 розпискою із своїм підписом підтвердив, що грошові кошти у розмірі 1500 дол. США та насіння соняшника вагою 12 тон одержав від ОСОБА_3 в борг, що у відповідності до вимог ст. 1047 ЦК України є підтвердженням укладення договору позики та його умов.

За вказаною розпискою ОСОБА_2 віддав ОСОБА_3 ще до пред»явлення позову до суду 6 тон насіння соняшника, у зв»язку з чим позивач в позові просив стягнути залишкову частину боргу 6 тон насіння соняшника. Вже після пред»явлення позову ОСОБА_2 віддав борг у грошовій частині еквівалент 1500 дол. США у сумі 38 000 грн., тому позивач просив залишити позов в цій частині без розгляду.

Задовольняючи позов у підтриманій позивачем частині, суд першої інстанції виходив із того, що розпискою підтверджено існування договору позики, а знаходження її оригіналу у позикодавця свідчить про те, що борг у розмірі 6 тон насіння соняшнику не було повернуто.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають нормам матеріального права, які правильно застосовані судом до спірних правовідносин.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом неправильно визначено характер спірних правовідносин між сторонами у справі, оскільки договору позики між ними щодо насіння соняшнику не існувало, а соняшник передавався йому ОСОБА_3 під реалізацію ще у 2011р., тобто до написання розписки від 10.06.2013р.

Дослідивши вказані доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступні обставини.

Дійсно самим ОСОБА_3 було визнано той факт, що насіння соняшнику передавалось ним ОСОБА_2 вагою 12 тон ще восени 2011р. під реалізацію. Вказані обставини підтверджені також претензією від 14.10.2015р., особисто написаною ОСОБА_3 на тому ж аркуші, на якому написано ОСОБА_2 розписку від 10.06.2013р. ( а.с. 6), оригінал якої було досліджено в судовому засіданні апеляційного суду.

Проте, сам же апелянт зазначає, що він не повернув 12 тон насіння соняшнику станом на 10.06.2013р., тому коли в цей день він брав в борг 1500 дол. США, на вимогу ОСОБА_3 у розписці вказав не тільки грошовий борг, але і борг за соняшником, що фактично свідчить про визнання ним неповернутого боргу у вигляді взятого під реалізацію насіння соняшнику.

Таким чином, фактично ОСОБА_2 не заперечує наявність на теперішній час боргу в розмірі 6 тон насіння соняшнику, а тому час його отримання у 2011р. та під умовою реалізації не звільняє його від обов»язку повернути цей борг як позику за відповідною розпискою від 10.06.2013р., якою цей борг лише було зафіксовано, оскільки передача у 2011р. здійснювалась за усною домовленістю.

Отже, вказані в апеляційній скарзі обставини отримання насіння соняшника знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, але не спростовують висновків суду про необхідність задоволення вимог позивача про стягнення визнаного відповідачем боргу як позики за оригіналом розписки від 10.06.2013р., оскільки у визначений у розписці строк до 01.11.2013р. борг не був повернутий, що є порушення зобов»язання.

Суд правильно визнав, що позивачем надано на підтвердження позовних вимог оригінал письмової розписки, яка є належним доказом, що свідчить про неповернення відповідачем ОСОБА_2, зокрема, насіння товарного соняшника, належного позивачу.

Оригінал розписки як доказ наявності боргу ОСОБА_2 знаходиться у позикодавця на руках та свідчить про наявність невиконаного зобовязання. При цьому, відповідач ОСОБА_2, надавши розписку від 23.11.2015р. про повернення грошового боргу за розпискою від 10.06.2013р. у сумі 38 000 грн., що еквівалентно 1500 дол. США, не надав будь-яких належних та допустимих доказів, як це передбачено вимогами ст. 545 ЦК України, на підтвердження повернення 6 тон насіння соняшнику.

Зважаючи на вказане, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Розівського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

ОСОБА_7