Єдиний унікальний номер 234/5133/13-ц Номер провадження 22-ц/775/894/2016
Головуючий у 1 інстанції: Кравченко О.Ю. Єдиний унікальний номер 234/5133/13-ц
Доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/894/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 8 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Повторним заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 8 листопада 2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу за договором кредиту від 21.05.2008р. та додатковим договором №2 до вказаного договору кредиту в розмірі 431 201, 71 грн., а також судові витрати в сумі 1 720,50 грн. з кожного з відповідачів на користь позивача.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин справи, неправильну оцінку доказів. Зокрема, зазначає, що між нею та позивачем дійсно був укладений кредитний договір та додатковий договір №2, за якими вона отримала у кредит грошові кошти в сумі 465 700, 60 грн., строк повернення коштів до 05.06.2022р.. На момент звернення до суду з позовом кінцевий строк повернення кредитних коштів у повному обсязі не настав. Вимоги банку про дострокове повернення всієї суми кредиту, як це передбачено п.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вона не отримувала, отже позивач звернувся із цією вимогою передчасно. Суд стягнув з неї та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом, штраф (фіксовану частину) та штраф (процентну складову), штрафні санкції застосовані за несвоєчасну сплату кредиту, тобто за одне порушення кредитного договору до неї застосована подвійна відповідальність, що недопустимо, відповідно до Конституції України. Також, позивач звернувся з вимогами про стягнення штрафів з пропуском строку позовної давності, встановленої ст. 256 ЦК України. Рішення прийняте за її відсутності у судовому засіданні, її неявка мала поважні причини, оскільки вона не отримувала судові повістки, зазначена обставина не дозволила їй реалізувати свої права, порушено принцип змагальності сторін. Тому рішення прийняте лише на підставі матеріалів та доказів, наданих позивачем, що призвело до неповного зясування обставин, що мають значення для справи.

В засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено отриманням 3.06.2016р. телефонограм із зазначенням часу та місця розгляду справи особисто ОСОБА_1 ( для себе та для передання ОСОБА_2В.) та представником позивача ОСОБА_3. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором та додатковим договором до нього суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального закону.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 травня 2008р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 318М -08, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 250 000 грн. зі строком повернення до 05 червня 2013р. та із сплатою 24% річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання відповідачем обовязків за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 21.05.2008 року, згідно якого ОСОБА_2 надав поруку перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх обовязків за кредитним договором № 318М - 08 від 21 травня 2008р..

Згідно додаткового договору №2 від 14.08.2012 року до кредитного договору №318М-08 від 21.05.2008 року була збільшена сума кредиту, ліміт цього кредитного договору склав 465 700, 60 грн., у тому числі 377 825,33 грн. на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 318М -08 від 21.05.2008р., з кінцевим строком повернення до 05.06.2022 року. Термін повернення кредиту встановлений згідно з графіком зменшення поточного ліміту, який є додатком до договору. У разі порушення позичальником будь якого із зобовязань, передбачених у графіку погашення кредиту понад 30 днів датою погашення заборгованості є 31 день, вся заборгованість по кредиту, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32 ий день) рахується простроченою.

Згідно з договором про внесення змін №2 від 14.08.2012 року до договору поруки від 21.05.2008 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_2, останній надав поруку перед кредитором за виконання ОСОБА_1 обовязків за кредитним договором № 318М - 08 від 21.05.2008р., згідно якого кредитор надав боржнику 465 700,60 грн., поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з п.2.3 договору про внесення змін №2 від 14.08.2012 року до договору поруки від 21.05.2008 року кредитор зобовязаний у разі невиконання боржником будь якого обовязку, передбаченого п.1.1 цього договору направити поручителю письмову вимогу із зазначенням невиконаних обовязків. Пунктом п.2.4 визначено, що поручитель зобовязаний виконати обовязки боржника, зазначені у письмовій вимозі кредитора впродовж пяти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у п. 2.3.1.. Згідно п.5.1 сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися з вимогою про захист порушеного права або законного інтересу за цим договором встановлюється протягом 5 років.

Відповідач умови кредитного договору не виконала та допустила виникнення заборгованості, станом на 25.03.2013 року прострочене тіло кредиту в сумі 4 221, 50 грн., прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом 33 276, 55 грн..

27 березня 2013р. позивач направив відповідачам повідомлення про наявність простроченої заборгованості в сумі 39 008, 71 грн., у тому числі 5 732,16 грн. заборгованості за кредитом та 33 276,55 грн. заборгованості по процентам, у якому запропоновано у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання повідомлення погасити прострочену заборгованість. Відправлення повідомлення підтверджено реєстром поштових відправлень №807 від 29 березня 2013р..

18 квітня 2013р. позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути заборгованість в сумі 431 201,71 грн., що складається з наступного: заборгованість за кредитом 376 439, 36 грн., у тому числі прострочене тіло 4 221, 50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 33 276, 55 грн. ( у тому числі прострочені проценти 33 276,55 грн.), штраф (фіксована частина) 1 000,00 грн., штраф (процентна складова) 20 485,80 грн..

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки відповідачами не виконано умови договору та не погашена поточна заборгованість, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та передбачених договором штрафів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не виконав умови, необхідні для вимоги дострокового повернення коштів безпідставні.

Згідно з пунктом 2.2.2 та 2.2.3 додаткового договору №2 до кредитного договору №318М-08 від 21.05.2008р. позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку зменшення поточного ліміту, вказаному у додатку №3 до цього договору. Згідно з графіком передбачено щомісячно сплачувати суму кредиту та відсотків у загальній сумі 8 169,23 грн. (крім першого та останнього платежу, які є більшими 11 147,66 грн. та 10 788,38 грн.).

Згідно з пунктом 2.3.3 додаткового договору №2 до кредитного договору №318М-08 від 21.05.2008р. при настанні будь якої з наступних подій, зокрема, порушення позичальником будь якого із зобовязань, передбачених умовами цього договору, банк має право змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі, шляхом надсилання повідомлення. При цьому, відповідно до ст.ст. 212, 611,651 ЦК України за зобовязаннями, терміни виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали, в зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту у повному обсязі проценти за фактичний термін користування кредитом, повністю виконати інші зобовязання за цим договором.

У пункті 1.4 кредитного договору зазначено, що він надається на споживчі цілі.

Згідно з абзацом шостим частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII ( з наступними змінами) якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 не виконувала умови договору щодо щомісячної сплати частини кредитних коштів та процентів, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом станом на 25.03.2013р. у розмірі 376 439,36 грн., у тому числі прострочене тіло 4 221, 50 грн. та заборгованість за відсотками 33 276, 55 грн., у тому числі прострочені відсотки 33 276,55 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримувала повідомлення про вимогу від кредитодавця про здійснення внесків, строк яких не настав, безпідставні.

У цій справі двічі ухвалювалось заочне рішення. Так, заочним рішенням Краматорського міського суду від 25 червня 2013р. позовні вимоги банку були задоволені, стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача суму боргу за кредитним договором у розмірі 431 201, 71 грн. та судові витрати в сумі 3 441 грн.. Із заявою про скасування цього заочного рішення звернувся відповідач ОСОБА_2, який посилався на те, що заборгованості перед банком у ОСОБА_1 немає, однак, приєднати докази цього він не може, оскільки його дружина звернулась до банку із заявою про надання довідки про залишок заборгованості, але банк такої довідки ще не надав. Ухвалою суду від 02 вересня 2013р. заява ОСОБА_2 була задоволена, заочне рішення скасоване. Повторним заочним рішенням від 08 листопада 2013р. позов задоволено у повному обсязі. 9 березня 2016р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про скасування повторного заочного рішення та ухвалою суду від 17 березня 2016р. заява залишена без задоволення.

З дня скасування першого заочного рішення та подання заяви про скасування другого заочного рішення минуло більше, ніж 30 днів, однак, заявником апеляційної скарги не надано доказів усунення порушення умов кредитного договору, тобто сплати заборгованості, тому підстав для скасування рішення про стягнення заборгованості немає.

Доводи скарги щодо застосування подвійної відповідальності при стягненні штрафу безпідставні.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Згідно з п.6.6 додаткового договору №2 до кредитного договору №318М-08 від 21.05.2008р. у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше, ніж на 30 днів, у звязку з чим банк вимушений буде звертатись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А2 кредитного договору ліміту на цілі відмінні від сплати страхових платежів і платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень майна.

Пунктом 6.12 додаткового договору передбачено також сплату пені у випадку порушення позичальником будь якого із зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом, термінів повернення кредиту.

Банк не просив стягнути пеню, а стягнення обумовленого умовами договору штрафу, який визначено у сумі 1000 грн. плюс 5% від кредитного ліміту не є подвійною відповідальністю.

Безпідставні також доводи скарги щодо предявлення вимоги про стягнення штрафу з пропуском позовної давності, встановленої ст. 256 ЦК України.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Однак, штраф нарахований 25.03.2013р. в момент проведення розрахунку заборгованості, позов предявлено 18.04.2013р., тому строк позовної давності не пропущено.

Також не є підставою для скасування рішення довід скарги про порушення принципу змагальності сторін та прийняття рішення лише на підставі матеріалів та доказів, наданих позивачем, оскільки заявником апеляційної скарги не додано до неї доказів щодо відсутності заборгованості за кредитом чи про неправильність визначеного розміру заборгованості.

Доводи скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 8 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: