Провадження 2/235/1036/16
Справа 235/1945/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи Демяненка А.О.

відповідач ОСОБА_4 не з»явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа «Комунальне підприємство «Красноармійський центр єдиного замовника», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 17.03.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа «Комунальне підприємство «Красноармійський центр єдиного замовника», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20.11.2007 року вона проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживав та був зареєстрований її чоловік ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, який був основним наймачем вказаної квартири.

Згідно рішенню виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 17.02.2016 року № 51 після смерті її чоловіка на неї було переоформлено особистий рахунок та визнано основним наймачем квартири, в зв»язку зі смертю чоловіка.

З 1995 року з ними була зареєстрована дочка померлого чоловіка ОСОБА_4.

Але з моменту реєстрації відповідач ОСОБА_4 фактично в квартирі не проживає, має інше місце для свого проживання, за місцем реєстрації не з»являється, особистих речей не має у зазначеній квартирі, що підтверджується актом та довідкою.

Реєстрація відповідача в квартирі створює для позивача певні незручності, а саме вона не має можливості реалізувати своє право на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги.

25.03.2016 року позивач уточнила позовні вимоги, а саме, в позовній заяві зазначила, що реєстрація відповідача у квартирі створює для неї певні незручності, оскільки відповідач накопичує заборгованість за комунальні послуги, а позивач постійно отримує попередження та судові повістки про наявність заборгованості, що в свою чергу постійно її бентежить.

05.04.2016 року позивач ОСОБА_1 знову уточнила позовні вимоги, в обгрунтування позову зазначила, що на цей час вона хоче скористатись своїм правом на приватизацію житла, але реалізувати своє право не може, оскільки згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають в цій квартирі.

Позивач в позовній заяві посилається на положення ст. ст. 71, 107 ЖК України та вказує, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що фактично проживає в спірній квартирі з 1990 року, але була зареєстрована в смт. Шевченко м. Красноармійська, оскільки працювала на шахті Західна та сподівалась на отримання житла від шахти. В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована з 2007 року. Відповідач ОСОБА_4 приблизно в 1994 році зверталась до суду, в зв»язку з тим, що їй потрібна була прописка. Також в 1994 році відповідачка приносила батьку, коли той був на гаражах, запрошення на весілля. Стосунків батько з дочкою не підтримували. Дочка її померлого

чоловіка - відповідачка по справі приходила на поховання батька, але в квартиру не заходила, на кладовищі не була. Ключі від квартири у неї відсутні. Кімната, яка була виділена їй за рішенням суду, вільна. З яких причин відповідачка не проживає в квартирі, їй не відомо.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, уточнив, що просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім»ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Представник третьої особи КП «КЦЄЗ» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає їх обгрунтованими, оскільки вважає, що не проживання відповідача в квартирі тривалий час являється підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Причини не проживання відповідача в квартирі йому не відомі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивачки ОСОБА_1, проживає в сусідній квартирі з 1979 року, в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_5 разом зі своєю першою дружиною та їхньою дочкою ОСОБА_4. Вони проживали разом приблизно до того часу, як доньці виповнилось 8-9 років, потім вона з матір»ю кудись виїхали. Приблизно з 1990 року в квартирі проживає позивачка ОСОБА_1 Вона бачила відповідачку лише один раз на похоронах батька, впізнала її, оскільки часто бачила її в місті, причину не проживання в квартирі вона не знає, також не знає, чи є у неї ключі від квартири.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки ОСОБА_1, проживає в квартирі № 81, поверхом нижче, більше 28 років, до цього проживала в сусідньому під»їзді. ОСОБА_5 проживав в квартирі приблизно з 1974 року, спочатку проживав з матір»ю, потім приїхала його перша дружина ОСОБА_10, народилась дочка ОСОБА_4. Коли доньці було приблизно 10-11 років, дружина ОСОБА_10 разом з донькою кудись виїхали, оскільки в квартирі були постійні сварки та пияцтво. Більше 25 років в квартирі проживає ОСОБА_1, а відповідачка ОСОБА_4 не проживає більше 20 років. Вона бачила її лише одного разу на похоронах батька, причини її не проживання вона не знає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в будинку АДРЕСА_1 через один під»їзд від позивачки ОСОБА_1, яка проживає за цією адресою давно, більше 20 років. Він знає, що у ОСОБА_5 була перша дружина ОСОБА_10. Його дочку ОСОБА_4 він перший раз побачив на похоронах ОСОБА_5, сусіди сказали, що це його дочка. Під час спілкування з ОСОБА_1 ще за життя її чоловіка ОСОБА_5 вона казала, що не бажає влаштовувати сварку з чоловіком з приводу виписки його дочки. Причина непроживання дочки ОСОБА_5 в квартирі йому не відома.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив:

Згідно рішенню Красноармійського міського народного суду Донецької області від 10 грудня 1992 року ОСОБА_4 виділена в особисте користування ізольована житлова кімната розміром 14,3 кв.м. та ОСОБА_5 залишені в особистому користуванні ізольовані кімнати розміром 12,6 кв.м. та 9,3 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, в загальному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишені кухня, передпокій, ванна кімната, санвузол, зобов»язано ЖЕО м. Красноармійська укласти окремі договори найму житлового приміщення з ОСОБА_5 на житлові кімнати розміром 9,3 кв.м. та 12,6 кв.м, та з ОСОБА_4 на житлову кімнату розміром 14,3 кв.м. (а.с. 60).

В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 розділені особисті рахунки, один з яких оформлений на ім.»я відповідача ОСОБА_4, 1975 року народження, яка зареєстрована за вказаною адресою з 20.08.1993 року (а.с. 16). Другий особистий рахунок був оформлений на ім.»я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, який був зареєстрований за цією адресою з 30.07.1975 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9, знятий з реєстраційного обліку з 22.12.2015 року (а.с. 14).

Після його смерті згідно рішенню виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 51 від 17.02.2016 року було змінено договір найму жилого приміщення на іншого члена сім»ї та переоформлено особистий рахунок з ОСОБА_5, основного наймача квартири, на дружину ОСОБА_1, зареєстровану: АДРЕСА_1, жила площа 29,1 кв.м., у зв»язку зі смертю чоловіка (а.с. 9).

Позивач по справі ОСОБА_1 28.03.2003 року вступила в юридичний шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 10), який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 15). ОСОБА_1 була зареєстрована в спірній квартирі 20.11.207 року (а.с. 4-5).

Після смерті ОСОБА_5 21.12.2015 року ТОВ «Будінвест-Сервіс» було складено акт про те, що ОСОБА_4, 1975 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але з 1995 року по теперішній час за зазначеною адресою не проживає (а.с. 8).

Факт відсутності відповідачки ОСОБА_4 в спірній квартирі підтвердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_12, які були допитані в судовому засіданні. В той же час зазначеним свідкам не відома причина її не проживання в квартирі, вони також підтвердили, що бачили відповідачку лише один раз на похоронах батька ОСОБА_5 Крім того, зазначені свідки пояснили суду, що відповідачка не проживає в квартирі з того часу, коли їй виповнилось 8-10 років, тобто з 1983-1985 років, але рішенням Красноармійського міського народного суду від 10 грудня 1992 року було встановлено, що вона була тимчасово з 09.09.1992 року виписана зі спірної квартири в зв»язку з її навчанням в місті Донецьку, що підтверджувалось не лише показаннями позивача, але і довідкою з місця проживання, з позовними вимогами до суду ОСОБА_4 зверталась в зв»язку з наміром відповідача створити іншу сім»ю. (а.с. 60).

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд не приймає до уваги показання свідків, які були допитані в судовому засіданні, в тій частині, що відповідачка ОСОБА_4 не проживає в спірній квартирі саме з 1983-1985 років, крім того, згідно акту від 21.12.2015 року ОСОБА_4 не проживає в квартирі з 1995 року (а.с. 8).

Також зі слів позивачки ОСОБА_1 судом встановлено, що ключів від квартири відповідачка ОСОБА_4 не має.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї

таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК),

необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад

встановлені строки. Але в зазначеному випадку причини відсутності відповідача ОСОБА_4 понад встановлені строки невідомі, допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що такі причини їм невідомі, з»ясувати причину відсутності у відповідача ОСОБА_4 неможливо, в зв»язку з її неявкою в судове засідання, будь-яких доказів щодо причини відсутності відповідача позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями) в силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності-підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і

виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень.

В зазначеному випадку судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється основним наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 21,9 кв.м., тобто кімнат площею 9,3 кв.м. та 12,6 в.м. (а.с. 9,60), а відповідач являється наймачем житлової кімнати в цій же квартирі житловою площею 14,3 кв.м. (а.с. 16, 60). Тобто права позивача ОСОБА_1 на користування житловими кімнатами площею 9,3 кв.м. та 12,6 кв.м., основним наймачем яких вона являється, не порушені, а вона не є належним позивачем щодо відносин, які виникли у відповідача ОСОБА_4 щодо користування житловою кімнатою площею 14,3 кв.м. в зазначеній квартирі.

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що реєстрація відповідача в квартирі порушує її права, а саме, відсутні належні докази щодо неможливості приватизації, оскільки позивачем надана відповідь КП «Красноармійський центр єдиного замовника» від 11.04.2016 року щодо можливості приватизації лише за участі доньки померлого чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 49), але органом приватизації, який розглядає відповідні питання являється Красноармійська міська рада, до якої позивач не зверталась з приводу реалізації свого права на приватизацію житла.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідачки ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірною квартирою, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у разі відмови позивачу у позові стягненню з відповідача на його користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-218, 224-230 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: