У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Закропивного О.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, про усунення перешкод у користуванні часткою будинку шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 19/100 частки індивідуального житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1. Відповідач є співвласником вказаного будинковолодіння із часткою, яка дорівнює 9/100.

Частка будинку, належна позивачу, знаходиться у дворі, до якого вів проїзд завширшки 3,5 м, що забезпечувало їй можливість нормального обслуговування будинку. Проте відповідач, частина будинку якого знаходиться біля дороги, здійснив самочинне будівництво, звівши прибудову шириною 1,5 м та довжиною 5,5 м, що призвело до зменшення ширини проїзду до 2 м, а тому проїзд перестав існувати. Таким чином, відповідач створив позивачу перешкоди у користуванні її власністю, оскільки вона позбавлена можливості належним чином обслуговувати свою частину будинковолодіння. Здійснити перебудову самочинної добудови відповідача неможливо, так як вона знаходиться на проїзді, ширина якого до прибудови вже була мінімальною 3,5 м. Позивач просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні часткою будинку шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_3 часткою будинку шляхом знесення за його власний рахунок самочинної прибудови, що знаходиться на проїзді зі сторони частини будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 самовільно добудував прибудову до частини житлового будинку по АДРЕСА_1 правовстановлюючі документи відсутні. Зазначена добудова створює перешкоди позивачу у належному доступі до власної частини будинку, чим порушує її права, а отже, підлягає судовому захисту, а саме: зазначена прибудова підлягає знесенню.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. ст. 15, 16ЦК України та ст. 3 ЦПК України, відповідно до ч. 3 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Установлено, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 травня 2010 року на праві спільної часткової власності належить 19/100 частки домоволодіння, яке складається з трьох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 є власником 9/100 частини домоволодіння, яке складається з трьох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року у справі № 127/4892/13-ц встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 2014 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1, між його співвласниками, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, відповідно до варіанта № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 вересня 2013 року № 1380, виготовленого ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно з яким співвласники: ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, спільно користуються земельною ділянкою площею 94 кв. м, яка позначена на відповідному плані до висновку судової експертизи як зона № 6.

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2015 року № 195, земельна ділянка, яка розташована під прибудовою літ. «а1» до будинку літ. «А» та яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5, відповідно до рішення суду від 29 жовтня 2013 року входить до загальної площі 0,0092 га земельної ділянки під частиною житлового будинку та земельної ділянки біля будинку зі сторони АДРЕСА_1, яка виділялась ОСОБА_5; земельна ділянка під прибудовою літ. «а1» до будинку літ. «А» не входить до складу земельної ділянки спільного користування ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_5; до складу будинковолодіння № АДРЕСА_1 не входять будівлі або споруди для стоянки чи розміщення автомобільного транспорту (гаражі, площадки тощо); земельна ділянка спільного користування ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 має ознаки проходу та фактично використовується для проходу, обслуговування і здійснення поточного ремонту будівель і споруд.

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року вказану земельну ділянку можна вважати проходом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись з касаційною скаргою, заявник вказує на те, що прибудова літ. «а-4», тамбур (дощатий), збудована в 1970 році та у зв'язку з його руйнуванням він вимушений був провести його ремонт шляхом обкладання цеглою, на що він мав дозвіл.

Установлено, що на а. с. 141 т. 1 міститься дозвіл на обкладання існуючого тамбура цеглою у будинку АДРЕСА_1 в межах існуючих розмірів.

Судом першої інстанції установлено, що в даному випадку у сторін виник спір щодо можливого встановлення проїзду на земельній ділянці індивідуальних забудовників.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасувати, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Закропивний

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак