АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2611/16 Головуючий 1 інст. Руднєва О.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року Апеляційний суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом та просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.09.2006 року на загальну суму 13 837 грн. 56 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що 06.09.2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого їй було надано кредит в розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказував, що відповідач своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять укладений між нею та банком договір. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором та угодою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, тобто надав відповідачу обумовлені договором кредитні кошти.

Однак ОСОБА_3 взяті зобовязання не виконує, не повертає своєчасно банку кредитні кошти, не погашає заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 06.05.2014 року утворилась заборгованість в сумі 15088 грн. 65 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4354,42 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 9539,53 грн., а також з штрафів, а саме: штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (відсоткова складова) в сумі 694,70 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 вересня 2006 року в сумі 15088,65 грн., а також вирішив питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір, оскільки позивачем до позовної заяви було долучено лише заяву на отримання картки та карткового рахунку, що не є кредитним договором, який створює права та обовязки для сторін, а також не відповідає вимогам ст.ст. 626, 631, 1054, 1055 ЦК України, а є лише документом, який містить анкетні данні ОСОБА_3 та її бажання отримати картку. Також, банком не надавались «Умови та правила надання банківських послуг», а тому ОСОБА_3О їх не підписувала та не була ознайомлена та їй не надавалась навіть попередня інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Також, позивачем не надано доказів хто користувався кредитною карткою та сплачував по ній платежі.

Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що кредитна картка видавалась 06.09.2006 року на два роки, ліміт також встановлювався на два роки, тобто до 06.09.2008 року. Вважає, що строк позовної давності закінчився 06.09.2011 року, а позивач звернувся з позовною заявою у липні 2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, посилаючись на викладені у скарзі доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 06.09.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, з якого вбачається, що позивачем було надано ОСОБА_3 кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а остання зобовязалася кожного місяця повертати кредитні кошти, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії та інші витрати.

Відповідач, власним підписом, підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 8, 9-14). Таким чином, є безпідставними посилання апелянта на те, що заява яку вона підписала є лише документом, який містить її анкетні данні та бажання отримати картку.

Також, посилання ОСОБА_3 на те, що банком не надавались «Умови та правила надання банківських послуг», а тому вона не була з ними ознайомлена та їй не надавалась навіть попередня інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту спростовуються власноручно підписаною заявою від 06.09.2016 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. (зворотна сторона а.с.8)

При укладанні договору про надання банківських послуг сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрала для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклала договір на запропонованих вказаним банком умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи у заяві.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Поряд з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний, на вимогу банку, виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) та повинен оплатити винагороду банку.

Відповідно п.п. 8.6 п. 8 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та несвоєчасну чи часткову сплату відсотків, якщо прострочення виконання таких зобовязань сталося більш ніж на 120 календарних днів, позичальник сплачує банку штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (відсоткова складова) в розмірі 5% від суми позову, що станом на 06.05.2014 року становить 694.70 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3, усупереч вимог ст.526 ЦК України, не виконує взяті за умовами договору і передбачені ст.1054 ЦК України зобовязання щодо повернення кредитних коштів та належної плати за їх користування, а відтак для неї настають наслідки, передбачені договором та ст.ст.611, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З наданих суду доказів вбачається, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, станом на 06.05.2014 року ОСОБА_3 має заборгованість в розмірі 15 088 грн. 65 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4354,42 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 9539,53 грн., а також з штрафів, а саме: штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (відсоткова складова) в сумі 694,70 грн.

Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_3 на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовною заявою про стягнення заборгованості, оскільки в суді першої інстанції відповідач з заявою про застосування позовної давності не зверталася. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, за попередній місяць, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Відповідно до постанови ВСУ по справі № 6-116цс13 від 6.11.2013 року у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Главою 3 Умов та правил надання банківських послуг сторони встановили строк дії картки та главою 5 визначили умови щомісячного повернення кредитних коштів.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Оскільки, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Отже, строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Крім того, як вбачається з виписки карткового рахунку ОСОБА_3, наданої представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_6, на рахунок 03.07.2012 року відбулось надходження готівки у розмірі 70 грн., що також, відповідно до положень ст.264 ЦПК України, спростовує доводи апеляційної с карги щодо звернення з позовом поза межами передбаченого законом строку позовної давності.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернулось з позовом 25.06.2014 року, тобто у встановлений законом строк в межах позовної давності.

З огляду на вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України та ст.ст.526, 611, 1049 ЦК України саме позичальник зобовязаний довести належне виконання ним взятих на себе зобовязань щодо повернення кредитних коштів та здійснення оплати за користування цими коштами, хибність наданих позивачем розрахунків, однак відповідачем вказані нею обставини не доведені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не відповідають матеріалам справи, не підтверджені доказами, а тому підлягають відхиленню.

Згідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

ОСОБА_1