Справа № 342/1144/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1284/2016
Головуючий у 1 інстанції Федів Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Городенківського районного суду від 05 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_4 посилаючись на те, що 30.07.2015 року під час відвідування власної садибної земельної ділянки, що розташована в селі Передівання Городенківського району було встановлено, що відповідачем було захоплена частина земельної ділянки, що межує поруч із її земельною ділянкою та самовільно без будь-яких документів розпочато зведення капітальної споруди, що повністю обмежує ОСОБА_3 доступ до земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0001, яка розташована в селі Передівання Городенківського району по вул. Шевченка, 9, якої вона є власником, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 09.10.2014 року №1157 за реєстром та державним актом на право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 року серія ЯМ №757707. Зазначає, що незаконними діями відповідача, які полягають у самовільному зайнятті суміжної з позивачем земельної ділянки, створюються їй перешкоди у користуванні її власною земельною ділянкою та порушуються її права і завдаються матеріальні збитки. Вказує, що відповідач повністю обмежив їй доступ до її власної земельної ділянки, шляхом спорудження бетонної основи для огорожі та захаращенням єдиного проїзду до її земельної ділянки гілками та дровами. У звязку з із цим ОСОБА_3 не має можливості продовжити розпочаті ремонтні роботи свого будинку по вул. Шевченка, 9 в с. Передівання Городенківського району. Неодноразово зверталась до правоохоронних органів з цього приводу, однак станом на момент подання заяви не має доступу до своєї земельної ділянки, а відповідач продовжує порушувати її права та завдавати матеріальних збитків. Відповідачем порушено межові знаки земельної ділянки сільської ради, та побудовано огорожу, штучно перекривши проїзд. Внаслідок чого вїзд транспортних засобів на її земельну ділянку повністю обмежений. Таким чином, починаючи з 30.07.2015 року вона не має можливості користуватись своїм нерухомим майном. На зауваження відповідач не реагує, а продовжує порушувати її права власника земельної ділянки. Просила усунути перешкоди, щодо користування земельною ділянкою загальною площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0001, яка розташована в селі Передівання Городенківського району по вул. Шевченка, 9 та належить їй на праві власності, шляхом знесення побудованої ОСОБА_4 бетонної основи для паркану.

Рішенням Городенківського районного суду від 05 травня 2016 року позов задоволено. Вирішено усунути перешкоди, щодо користування земельною ділянкою загальною площею 0, 25 га з кадастровим номером :02:001:0001, яка розташована в селі Передівання Городенківського району по вул. Шевченка, 9 та належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом знесення побудованої відповідачем ОСОБА_4 бетонної основи для паркану, демонтажу металевих воріт, прибранням будівельних матеріалів та надання заїзду до земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0001.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу вважаючи його незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд задовольняючи позов, взяв за основу рішення Городницької сільської ради №55 від 08.09.2013 року, яким заїзд через її подвіря до господарства позивачки віднесено до земель загального користування с. Передівання Городенківського району. Проте, даним рішенням підтверджується факт користування її батьками та нею цією земельною ділянкою, а вилучення в неї частини земельної ділянки без її згоди є незаконним. Даним рішенням порушуються її законні права та інтереси. Таке вилучення якщо і може бути то тільки за згодою користувача.

Апелянт також вказує, що суд не звернув уваги на те, що нею представлено письмові докази, а саме:рішення, протоколи з архівних відділів. Так, рішення Городницької сільської ради №75/11 від 07.12.2014 року про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для влаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_3 за рахунок земель загального користування на сесії не приймалося, так як відповідних протоколів, журналів запису прийнятих рішень в сільській раді на 01.01.2016 року немає. По даному факту порушено кримінальне провадження. Також відсутнє в сільській раді і рішення Городницької сільської ради №55 від 08.09.2013 року.

Апелянт стверджує, що не здійснювала захоплення земельної ділянки позивачки. Всі роботи проводились нею на її земельній ділянці.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував викладені факти, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

За таких обставин апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 проживає на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3, але вона не оформила документи на право власності на дану земельну ділянку у визначеному законодавством порядку і відповідно у неї відсутні документи в яких визначено межі земельної ділянки, яка, як вона стверджує, являється її власністю після смерті батьків і відповідно вона без належних на те законодавством підстав, встановила металеві ворота, розмістила будівельні матеріали, дрова, звела основу для паркану на землі загального користування, яка сама по собі перешкоджає у доступі позивачу до земельної ділянки, яка є її власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки 0, 25 га з кадастровим номером :02:001:0001, яка розміщена по вул. Шевченка, 9 в с. Передівання, Городенківського району, Івано-Франківської області, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №757707 (а.с.3-4). В плані меж земельної ділянки (а.с.4), межі землі загального користування, якою позивач користувалась і має користуватись як заїздом до своєї земельної ділянки, позначена буквами Б - В. Згідно рішення Городницької сільської ради №55 від 08.09.2013 року, даний заїзд віднесено до земель загального користування с. Передівання, Городенківського району (а.с.34).

На початку межі «землі загального користування» відповідач ОСОБА_4, яка є суміжником позивача і користується земельною ділянкою після смерті батьків не оформивши на неї документи, як того вимагають норми чинного законодавства України, встановила металеві ворота, основу для паркану, будівельні матеріали, дрова, чим перешкоджає у доступі позивачу до власної земельної ділянки, що не заперечується і самою ОСОБА_4

Також у архівному витягу з протоколу №6 засідання виконкому Городницької сільської ради від 23.03.1971 року, поданого відповідачем зазначено, що ще в той час вирішувалось питання з приводу користування спільним заїздом тодішніх власників земельних ділянок позивача і відповідача (а.с.73).

Дані обставини підтверджені письмовими доказами та ніким не спростовано.

Згідно з нормами ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги посилання відповідача з того приводу, що позивач може здійснювати підїзд до своєї земельної ділянки іншим чином, ніж через заїзд, який відноситься до земель загального користування і який вона вважає, своїм подвірям, у звязку з чим і хоче перегородити, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для задоволення позову, а також спосіб захисту порушеного права є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 05 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5