АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2615/16 Головуючий у 1-ій інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Барановської Л.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АП Сек'юрітіз», про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АП Сек'юрітіз», в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «АП Сек'юрітіз» від 25 вересня 2014 року, укладений між сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. і зареєстрований в реєстрі за №2029, витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача предмет купівлі-продажу, а саме - частку статутного капіталу зазначеного підприємства у розмірі 100% статутного капіталу, що становить 7 млн. грн. та визнати за позивачем право власності на спірне майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оспорюваний договір на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог, встановлених ч. 5 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема, без попереднього отримання письмового погодження на укладення угоди від органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на доводи позовної заяви, просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам в повному обсязі оскаржуване рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 вересня 2014 року між ОСОБА_3(продавцем) та ОСОБА_4(покупцем) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «АП Сек'юрітіз», згідно якого продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцеві частку статутного капіталу указаного товариства у розмірі 100% статутного капіталу, що становить 7 млн. грн., за ціною 148 000 грн. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. і зареєстрований в реєстрі за №2029.

Також, судом встановлено, що ТОВ «АП Сек'юрітіз» є фінансовою установою - торговцем цінними паперами, про що свідчить ліцензія Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.09.2014 року /а.с. 17/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що покупець не мав обов'язку погоджувати укладення угоди з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, оскільки купівля 100% статутного капіталу товариства за змістом ч. 5 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не передбачає отримання такої згоди.

Між тим, колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», юридична чи фізична особа, яка має намір набути істотної участі у фінансовій установі (крім корпоративного інвестиційного фонду) або збільшити її таким чином, що зазначена особа буде прямо чи опосередковано володіти або контролювати 10, 25, 50 і 75 відсотків статутного (складеного) капіталу такої фінансової установи чи права голосу придбаних акцій (часток) в органах фінансової установи, зобов'язана отримати письмове погодження органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

Виходячи із системного аналізу зазначеної норми, особа, яка має намір набути істотної участі у фінансовій установі, тобто, придбати як мінімум 10% статутного капіталу фінансової установи, має отримати письмове погодження відповідного органу. У випадку, якщо особа матиме намір збільшити власну участь у фінансовій установі не менш, ніж до 25, 50 або 75 відсотків статутного капіталу, вимагається аналогічне письмове погодження органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг. У випадку, якщо особа вже володіє 75% статутного капіталу товариства та бажає збільшити власну фінансову участь до 100% статутного капіталу, зазначене вище погодження не вимагається.

Між тим, в даному випадку ОСОБА_4 до моменту укладення договору купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «АП Сек'юрітіз» фінансової участі у зазначеній фінансовій установі не приймав, а відразу придбав 100% його статутного капіталу. Враховуючи, що купівля не менш як 10% статутного капіталу товариства потребує письмового погодження органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, то в даному випадку покупець також зобов'язаний отримати необхідний дозвіл/погодження. Так, придбаваючи 100% статутного капіталу, покупець одночасно придбаває і 10, 25, 50 та 75% статутного капіталу відповідного товариства, купівля яких за змістом зазначеної вище статті потребує погодження уповноваженого органу.

Крім того за змістом абз. 2 п. 3 Порядку погодження набуття особою істотної участі у професійному учаснику фондового ринку або збільшення її таким чином, що зазначена особа буде прямо чи опосередковано володіти або контролювати 10, 25, 50 і 75 відсотків статутного капіталу такого учасника чи права голосу придбаних акцій (часток) в його органах управління, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 13.03.2012 № 394, у разі якщо заявник має намір згідно з вимогами цього Порядку вперше набути істотну участь у статутному капіталі професійного учасника фондового ринку, то він повинен отримати погодження Комісії незалежно від розміру істотної участі, який передбачається набути.

Згідно абз 2 п. 4 зазначеного Порядку, у разі якщо будь-яка особа має погодження Комісії на володіння істотною участю у розмірі 75 відсотків статутного капіталу професійного учасника фондового ринку, то для подальшого збільшення його істотної участі письмове погодження Комісії не потрібне.

З огляду на викладене, перше набуття істотної участі завжди потребує відповідного погодження уповноваженого органу, а придбання більше 75% статутного капіталу товариства не погоджується лише у випадку, якщо особа вже має погодження на володіння 75% статутного капіталу відповідної фінансової установи.

Між тим, колегія суддів вважає, що неотримання зазначеного вище погодження не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним, а має інші юридичні наслідки.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати договір купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «АП Сек'юрітіз» на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, змістправочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Позивач вважає, що зміст оспорюваного договору суперечить ч. 5 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в частині неотримання погодження від уповноваженого органу на укладання угоди.

Між тим, виходячи зі змісту договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «АП Сек'юрітіз» від 25 вересня 2014 року, укладеного між сторонами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторони зазначене питання в договорі не узгоджували, від положень Закону не відступали, а обставина отримання/неотримання письмового погодження від уповноваженого органу не впливає на чинність договору, підписаного сторонами та зареєстрованого у встановленому законом порядку. Указана обставина не є істотною умовою такого договору, проте може впливати на майбутні права та обов'язки покупця за договором, зокрема, на можливість покупця такі права здійснювати.

Так, наслідки неотримання згоди на купівлю відповідної частки статутного капіталу фінансової установи чітко регламентовані Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За змістом ч. 9 ст. 9 зазначеного Закону, у разі коли особа набуває істотної участі у фінансовій установі або збільшує свою істотну участь до рівня, визначеного частиною п'ятою цієї статті, без отримання письмового погодження органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, зазначена особа не має права прямо чи опосередковано, повністю чи частково користуватися правом голосу придбаних акцій (часток) та брати будь-яким чином участь в управлінні фінансовою установою.

Аналогічна норма міститься й в п. 7 зазначеного вище Порядку. При цьому, в Порядку указана норма деталізується та зазначається, що така особа не має відповідних корпоративних прав до моменту отримання погодження уповноваженого органу.

Таким чином, із системного аналізу викладених вище норм слідує, що письмове погодження уповноваженого органу на збільшення фінансової участі особи в статутному капіталі фінансової установи може бути отримано вже після укладення відповідної угоди купівлі-продажу такої частки. Проте, до отримання особою зазначеного письмового погодження, остання не має права прямо чи опосередковано, повністю чи частково користуватися правом голосу придбаних акцій (часток) та брати будь-яким чином участь в управлінні фінансовою установою.

Разом з тим, указана обставина не може бути підставою для визнання правочину недійсним, істотні умови якого погоджені та підписані сторонами, та який зареєстровано у встановленому законом порядку, а чинність відповідного правочину не ставиться законодавцем в залежність від отримання або неотримання покупцем зазначеного вище погодження.

Враховуючи, що колегія суддів не знайшла підстав для задоволення позовної вимоги про визнання правочину недійсним, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав, що наведені вище.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, задовольнити частково.

Скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким з інших підстав відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АП Сек'юрітіз», про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: