Провадження № 2/554/129/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі : головуючого судді Кулешової Л.В.

при секретарі Довбенко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним положення кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 12 червня 2014 вона уклала з відповідачем - ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 500492625, згідно з яким було надано кредит у сумі 25306,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою нарахування відсотків та комісії 13 червня 2017 року. В пункті 6 вказаного договору зазначено, що сторони погодилися внести до кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у звязку з кредитним договором, та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними кредитного договору, не виключений перелік яких визначений розділом №2 цього договору, відбуваються у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), про що не було відомо позивачу при укладені договору. Враховуючи, що третейське застереження в кредитному договорі було укладено з порушеннямп.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» позивач просить визнати недійсним п.6 кредитного договору № 500492625 від 12 червня 2014 року з моменту укладення.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу за відсутності представника, надавши суду заперечення проти позову, в яких посилаються на те, що волевиявлення сторін при укладанні кредитного договору було вільним, без будь-якого примусу з іншої сторони за договором. Кредитний договір не є договором приєднання та може бути змінений або розірваний за взаємною згодою сторін. Позивач за весь час дії кредитного договору жодного разу не звертався до відповідача з приводу зміни умов кредитного договору та виключення третейського застереження. Відповідно до п. 6 кредитного договору сторони погодилися внести до кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розуміння ст. 12 ЗУ «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними кредитного договору, невиключний перелік яких визначений Розділом №2 цього договору, відбуваються у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнські громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди та з яким сторони до підписання цього договору ознайомлені та згодні. Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» банк не є споживачем. Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів. Отже, внесені Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983 зміни до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» стосуються виключно справ у спорах щодо захисту прав споживачів, а в контексті приписів п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем може бути лише фізична особа. Крім того, правовідносини між кредитором і позичальником не обмежуються лише спорами щодо захисту прав споживачів. З огляду на наведене вимога про визнання недійсною третейської угоди в цілому є порушенням прав кредитора у разі звернення його до третейського суду, оскільки в такому разі Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється. Позичальник у такому спорі не є споживачем послуг, а є виконавцем умов кредитного договору. Також позивачем не надано жодного доказу, що його право було порушено у зв'язку із чинністю п. 6 кредитного договору, а відповідно до ст. 15 ЦК України, судовому захисту підлягає лише порушене право. Таким чином позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12 червня 2014 року ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» уклали кредитний договір № 500492625, згідно з яким позивач отримала кредит у сумі 25306,18 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,99 річним з датою остаточного повернення кредиту 13 червня 2017 року ( а.с.7-8).

Згідно з п.6 кредитного договору сторони погодилися внести до кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розуміння ст. 12 ЗУ «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору, невиключний перелік яких визначений Розділом №2 цього Договору, відбуваються у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнські громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди та з яким сторони до підписання цього договору ознайомлені та згодні.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст..1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна зі сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Проте, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року та діяв на момент укладення кредитного договору № 500492625 від 12 червня 2014 року, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Враховуючи, що позивач у відносинах з банком є споживачем кредитних послуг, вирішення спору між сторонами не відноситься до компетенції третейських судів згідно з чинним законом, а тому, вимоги позивача про визнання недійсним третейського застереження є обґрунтованими.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20 травня 2015 року у справі №6-64цс15.

У відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, виходячи із засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності і з урахуванням балансу інтересів, вважає за необхідне задовольнити позов.

Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.10, 11.60,212-215 ЦПК України, Законом України «Про третейські суди», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним положення кредитного договору задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення пункт 6 Кредитного договору № 500492625 від 12 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Л.В.Кулешова