АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3139/16 Справа № 180/1954/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ «Система Інвест» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати кредитний договір № 49/08-МК від 06.03.2008 року, який був укладений між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є відповідач, і за яким банк надав йому кредит в розмірі 545000 грн. зі сплатою 18% річних строком до 05.03.2013 року, недійсним. (а.с.1-6)

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідачем не була надана у письмовій формі достовірна та своєчасна інформація, яка могла вплинути на його свідомий вибір; відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, а саме ціна, що він вважає істотною умовою договору; не проведено розрахунки сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та постанові правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Крім того вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов*язків на шкоду йому, як споживачу кредитних послуг.

У грудні 2015 року позивачем до суду були надані доповнення підстав позову про визнання кредитного договору недійсним, де він зазначив, що відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов*язані з його недійсністю, а тому він вважає, що договори поруки від 06.03.2008 року та договір іпотеки є також недійсними. ( а.с.157)

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року позов задоволено. Визнано кредитний договір № 49/08-МК від 06 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» недійсним. Зобовязано сторони повернути другій стороні все, що вони одержали на виконання цього правочину. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с.182)

З таким рішенням не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.(а.с.187)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційним судом установлено, що 06 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є відповідач ,та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 49/08-МК, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 545 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення коштів до 05 березня 2023 року.

У рахунок забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним договором, 06 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Система Інвест», ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки, відповідно за №№ 49/08/1-МП 49/08/5-МП. Предметом указаних договорів є надання поруки поручителями перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 всіх своїх зобовязань за кредитним договором.( а.с.60,63,66,69,71)

Станом на 17 лютого 2012 року, заборгованість за кредитом у ОСОБА_2 становила 2 521 072,31 грн., з яких: 402 694,43 грн.- заборгованість за кредитом; 106 625,61 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 4 341,74 грн.- нараховані проценти; 231 357,66 грн. - прострочена заборгованість по процентам; 609 822,62 грн. -пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1 166 330,34 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року було стягнуто з ОСОБА_2 та всіх відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 521 072,31 грн. ( а.с.84-85)

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов*язків на погіршення становища споживача, з урахуванням тих обставин, що всупереч нормам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та про сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору; до спірного договору банк включив положення, що є несправедливими, оскільки вони містять умови про зміни у витратах; ураховуючи додаткові нарахування, процент за користування кредитом збільшився, існує дисбаланс зарахування процентів та пені; графік погашення кредиту позичальнику не видавався, що є підставою для визнання спірного кредитного договору.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов*язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов*язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну ;договору, таке положення може бути змінене або визнаненедійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Розглядаючи спір, колегія суддів встановила, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки у додатках до договору споживчого кредиту, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Доводи позивача про те, що банк не надав йому у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, спростовується висновком № 2855-15 судової почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що підпис у графі «ознайомлений» Інформації про умови кредитування від 06.03.2008 року та Додатку № 1 до неї, виконаний самим ОСОБА_2 ( а.с.143)

А отже, суд першої інстанції, за відсутності правових підстав, помилково задовольнив позовні вимоги позивача, прийшовши до висновку про їх доведеність та обґрунтованість, неправильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

А тому посилання ОСОБА_2 на те, що в момент укладання кредитного договору, відповідач порушив його права, як споживача, є безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому, на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв*язку з ухваленням нового рішення, судова колегія вважає, що згідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_2на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає судовий збір, за апеляційний розгляд справи, в сумі 267,96 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір, за апеляційний розгляд справи, в сумі 267,96 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: