н/п 2/490/695/2016 Справа № 490/3988/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Гудковій Є.С.,

за представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів з подальшим уточненням позовних вимог, в якому остаточно просила про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою м. Миколаїв, вул. Московська , 48А - шляхом знесення самочинно збудованого медичного центру, позначеного літерам "П-2", "Пмс" та "Р-3" у технічній документації на адресою по вул.Московська, 46 у м. Миколаєві.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що є власником земельної ділянки м. Миколаєві по вул. Московська , 48А, однак не може в повній мірі користуватися цією земельною ділянкою, оскільки відповідачі самовільно збудували на межі будівлю медичного центру і захопили правим тильним кутом будівлі та фактично користуються певною площею її земельної ділянки. Крім того, конструкція даху будівлі по правій зовнішній стіні має елемент, який виступає за межу ділянки на 66 см.

Відповідно до затверджених розмірів, конфігурації, площі та меж згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК № 839992 від 01.06.2009 р. , просив відновити межі земельної ділянки відповідно до цього Державного акту та зобов'язати відповідачів знести двоповерховий будинок з мансардою № 46 по вул. Московська у м. Миколаєві, а також стягнути судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав і просив суд їх задовольнити з викладених в позові підстав, а також на підставі висновків судової будівельно- технічної експертизи.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що відповідачі не перешкоджають позивачу користуватися земельною ділянкою. До того ж позивачем отримано ОСОБА_4 акт про право власності на земельну ділянку з порушенням вимог закону, оскільки відсутнє погодження меж суміжного землекористування з відповідачами, межі земельної ділянки в натурі на місцевості належним чином взагалі встановлені не були. Крім того, позивачка також самовільно збудувала свій будинок на відстані , яка в деяких місцях становить 0,3 метри від суміжної межі, що суперечить діючим нормам ДБН. Також звернула увагу суду на неконкретність висновку судової експертизи та неможливість прийняття його до уваги як достеменного доказу.

Вислухавши пояснення представників сторін, експерта, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 23 червня 2005 року та від 13 жовтня 2006 року належали на праві власності квартири № 13 та № 12 (відповідно) будинку 46 по вул. Московська. Квартири № 20та № 21 належали на праві власності ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 25 вересня 2000 року та 19 грудня 2003 року відповідно.

Рішеннями виконкому Миколаївської міської ради № 951 від 19 травня 2004 року та № 374 від 24 лютого 2006 року ОСОБА_2 дозволене виконання проектних і ремонтно-будівельних робіт з реконструкції належних їй квартир з надбудовою другого поверху та мансарди, а рішенням № 2161 від 27 жовтня 2006 року затверджено акт державної приймальної комісії від 11 жовтня 2006 року про прийняття в експлуатацію закінчених реконструкцією житлових приміщень.

Також був наявний письмовий дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області, виданий 13 листопада 2009 року ОСОБА_3 на виконання будівельних робіт з реконструкції належних йому квартир з надбудовою, а також Свідоцтво про відповідність збудованого об'єкту проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка № 48-а по вул. Московська, в м. Миколаєві. Згідно Державного акту на право власності серії ЯК № 839992 на земельну ділянку, виданого 28.12.2012 року їй належить 0,0251 га вищевказаної земельної ділянки.

Відповідно до Договорів купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння від 15 червня 2012 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 земельну ділянку № 48-а по вул. Московська, в м. Миколаєві, площею 0,0251 га , та домоволодіння, розташоване на вказаній земельній ділянці, яке складається з житлового будинку літер А , загальною площею 62,2 кв.м., житлового будинку літер К-2, загальною площею 238,9 кв.м. , який належить продавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно , виданого виконавчим комітетом ММР 17.12.2011 року.

Також представником Миколаївської регіональної філії Центру ДЗК 07 травня 2014 року складено в присутності землевласника ОСОБА_1 ОСОБА_5 прийомки-передачі межових знаків на зберігання межі земельної ділянки по вул.Московська, 48-а , площею 0,0251 га. В ОСОБА_5 зазначено, що власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Як власник (землекористувач) суміжної ділянки по вул.Московська, 46 підписала Василевська.

Суд приймає до уваги заперечення представника відповідачів стосовно погодження цих меж з боку суміжного землекористувача по вул.Московська, 46, оскільки, по-перше, позивачем взагалі не зазначено та не пояснено на підставі яких правовстановлювальних документів є користувачем земельної ділянки за цією адресою Василевська,. по-друге, не зрозуміло, чому цей ОСОБА_5 не узгоджено з безпосередніми суміжними землекористувачами - відповідачами по справі, тим більше, що як раз в цей період між ними тривали спори в судах щодо суміжного землекористування та взаємного знесення самочинних забудов. По-третє, також є незрозумілим, яким чином ці межі встановлені в натурі, оскільки вбачається з матеріалів справи, що на той час вже існували зведені двоповерхові будинку з обох сторін на відстані 0,3-0,5 м між ними.

На час розгляду справи матеріалами справи підтверджується, на місці житлових квартир по вул.Московська, 46 збудовано двоповерховий будинок з мансардою, площею забудови 212,2 кв.м., що суттєво перевищує колишню забудову, а правовстановлюючі документи на реконструйовані квартири та введені в експлуатацію квартири №№ 20,21 (право власності на квартири зареєстровано за ОСОБА_2В) та №№ 12,13 (право власності на квартири зареєстровано за ОСОБА_3К.) по вул.Московська, 46 - відсутні , як відсутні і рішення про переведення реконструйованих житлових приміщень квартир в нежитлові приміщення медичного центру та про зміну цільового призначення відповідної земельної ділянки.

З численних листів органів ДАБІ, КП ММБТІ та інших контролюючих установ, судових рішень у адміністративних справах, що наявні в матеріалах справи, вбачається що як реконструкція житлових будинків позивачкою, так і будівництво ( реконструкція житлових квартир) відповідачами медичного центру, позначеного літерами "П-2", "Пмс" та "Р-3", велося самочинно, з порушенням державних будівельних норм та стандартів - відповідачами замість житлових приміщень квартир №12,13,20,21 в реконструйованому будинку фактично розміщений медичний центр та побудовано двоповерховий житловий будинок з мансардою.

По теперішній час між сторонами триває розгляд справ в адміністративному судочинстві щодо оскарження дозволів на ведення будівництва, реєстрації Декларацій про початок будівельних робіт та готовність об'єктів до експлуатації за обома адресами.

При дослідженні в судовому засіданні копій документів із проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність правопопереднику позивача - ОСОБА_5 і розподілу ділянки, яка належала йому на праві спільної сумісної власності , дійсно встановлено, що кадастровий план земельної ділянки по вул. Московська, 48-а, площею 251 кв.м. в м. Миколаєві погоджено з суміжними землекористувачами по вул. Московській, 48 , а погодження з усіма власниками домоволодіння № 46 відсутнє.

Відповідно до висновку № 439/440/441/442 судової будівельно-технічної експертизи від 15 березня 2016 року експертом встановлено, що, враховуючи "Відкоригований топографічний план " станом на 16 липня 2015 року , можливо стверджувати що частина будівлі літер "П2, Пмс" (правильний тильний кут) , розташованої за адресою по вул. Московська, 46 в м. Миколаєві має накладання ( заступає на суміжну ділянку) на земельну ділянку розташовану за адресою по вул. Московська, 48-а м. Миколаєві; відповідно до наданого топографічного плану вказати площу накладання експерту не є можливим.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_6 пояснив, що вказана будівля дійсно заступає на межу сусідньої ділянки згідно визначених ОСОБА_4 меж , проте визначити на скільки саме - не є можливим , оскільки в топографічному плані це чітко не зазначено, а фізично виміряти не є можливим, оскільки позивачкою також зведено двоповерхову будівлю на відстані 30-50 см. від суміжної межі, що унеможливлює доступ до межі ( відсутня фізична межа).

Відповідно до топографічного плану (комплексні інженерно-геодезичні вишукування ) земельних ділянок по вул. Московська, 46 та 48 в м. Миколаєві , виконаного КП "Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро" від 16.07.2015 року та плану земельної ділянки , що належить позивачці, будівля, що розташована на суміжній земельній ділянці по вул.Московська, 46 має накладення на ділянку ОСОБА_1 правим тильним кутом на загальну площу 0,31 кв.м.

Відповідно до п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1 метру. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжних ділянок».

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. (ст. 57 ЦПК України). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін у справі та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статей 319, 391 ЦК України, власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, при вирішенні даної справи суд враховує, що обидві сторони порушили вимоги діючих державних будівельних норм та стандартів , оскільки проводили реконструкції належних їм житлових будинків або безпосередньо на межі, або на відстані 0,3- 0,5 м. , в той час як згідно п.п. 3.25, 7.5* ДБН 360-92** «Містобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень» відстань між будівлями та межею сусідньої земельної ділянки повинна становити не менше 1 метра.

Заявляючи позовні вимоги, позивача посилався на підставу для задоволення позову лише на порушення прав власника земельної ділянки, обираючи спосіб захисту порушеного права саме шляхом знесення самовільно збудованих споруд , які розташовані частково на її земельній ділянці.

Отже, на сьогоднішній день, сторони є суміжними землекористувачами.

Як встановлено судом, і як позивач зазначав, що відповідачі щонайменше з 2007 року почали самовільну реконструкцію житлових квартир та фактичне будівництво нового двоповерхового будинку на межі земельної ділянки, яка належала її правопопереднику .

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

Будівництво, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності , будівельних норм , державних стандартів і правил ( п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 віл 30 березня 2012 р. «Про практику застосування статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»).

Разом з тим , споруди літер "п2, ПМС " по вул.Московській, 46 будувалися на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, та на підставі діючого а той час дозволів та наявного проекту.

Також суду враховує, що початок будівництва спірних будівель розпочато ще до того, як були встановлені межі земельної ділянки в натурі як правопопередника позивача ОСОБА_5, так і самої позивачки в 2014 році - і без жодного узгодження саме з суміжними землекористувачами - відповідачами пр справі.

До того ж, на думку суду, встановлене експертним висновком та топографічним планом захоплення земельної ділянки є досить незначним - 0,31 кв.м., що не доводить необхідність захисту порушеного права власності позивача саме у обраний нею спосіб - з огляду на таке.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Частина сьома цієї статті встановлює, що лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

І тільки якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. При цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Проте, проведеною судовою будівельно-технічною експертизою не встановлено, чи можливо для звільнення самовільно зайнятих частин земельної ділянки від частини будівель літ. «П-2, ПМС", які розташовані за суміжною межею земельної ділянки № 48-а по вул. Московській м. Миколаєві на 31 кв. сантиметр, - зробити певні перебудови.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про вдімову у задволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені позивачем при подачі позову не підлягають стягнення з відповідача, а відповідачі не надали суду докази щодо понесення ним витрат під час розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Центрального районного суду

м.Миколаєва ОСОБА_7