Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1156/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Регеша В. О.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.06.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4KP76500078 від 18.09.2006 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 877,50 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням зобов?язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 13 січня 2016р. склала 18937,76 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено у зв?язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що правовідносини між банком та ОСОБА_5 за кредитним договором тривають, оскільки про бажання їх припинити у порядку встановленому договором не було заявлено жодною зі сторін, дію договору також не припиняє чинне законодавство. Вказує на те, що суд необгрунтовано відмовив у стягненні заборгованості по сплаті відповідачем процентів за користування кредитними коштами в межах позовної давності відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України та п.4.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та неустойки в межах трьох років перед зверненням банку до суду із цим позовом, що передбачено розділом 5 цих же Умов.

Заслухавши пояснення представника позивача Кирдана А.В., представника відповідача ОСОБА_7 дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP76500078 від 18.09.2006 року відповідач отримав строковий споживчий кредит у розмірі 877,50 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 5-9).

Внаслідок невиконання зобов?язань за зазначеним кредитним договором у ОСОБА_5 виникла заборгованість, яка станом на 13 січня 2016р. склала 18937,76 грн., з яких: 697,99 грн. заборгованість за кредитом, 4803,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 12057,86 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, а також штрафи відповідно до умов договору - 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 877,99 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі697,99 грн.

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Наведене свідчить про те, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача пені, яка нарахована на заборгованість по відсоткам, у розмірі 2430,67 грн., оскільки вона розрахована за період з 28.02.2015 року до 15.02.2016 року, тобто в межах одного року до дня звернення із позовом до суду

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15 у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, заборгованість відповідача складає 3966,97 грн. з яких: по процентам за період з 15.02.2013 року по 15.02.2016 року - 1536,30 грн.,та по пені за період з 28.02.2015 року по 15.02.2016 року - 2430,67 грн.

Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафів не підлягає задоволенню з таких підстав.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у цивільній справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов?язковою для всіх судів України.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до п.4ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно із ч.5ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 397 гривень у відшкодування понесених судових витрат (судового збору).

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 3966 грн.97 коп. заборгованості за кредитним договором № DNH4KP76500078 від 18.09.2006 року.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 397 грн. у відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА: І.М.Белінська

СУДДІ: В.А.Франко

О.І.Чельник