Справа № 127/2-829/10 Провадження № 22-ц/772/3500/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді Голоти Л. О.,

суддів : Зайцева А.Ю., Кучевського П.В.,

при секретарі: Топольська В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 січня 2015 року, винесеної державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4-

в с т а н о в и л а :

23.05.2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд зі скаргою, у якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 січня 2015 року по виконавчому провадженню № 45979894 з підстав не відповідності її вимогам статей 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» та зобовязати Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі Староміський ВДВС ВМУЮ) відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 січня 2015 року, винесеної державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду та про задоволення її скарги, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, а саме ухвала не містить в мотивувальній частині жодного аналізу обставин, на підставі яких суд прийняв дане рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 січня 2015 року, винесеної державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 суд першої інстанції, обмежившись посиланням на загальні норми Закону України « Про виконавче провадження» виходив з того, що у ході розгляду справи не встановлена неправомірність постанови державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 від 14 січня 2015 року по виконавчому провадженню № 45979894, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 .

Колегія суддів повністю погодитись з такою позицією не може з наступних підстав.

У п.2 Постанови Пленуму « Про судове рішення у цивільній справі» від 16.12.2009 № 14 Верховний Суд України роз»яснює, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У своїй скарзі ОСОБА_2 просила визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника з тих підстав, що її ухвалено без дотримання норм ст. 52, 57 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме накладаючи арешт на все майно державний виконавець не мав на меті проводити його реалізацію, тоді як на думку скаржниці арешт може бути накладено виключно з метою подальшої обов»язкової реалізації майна, а також накладено арешт на «все майно» боржника, попередньо не надавши можливості визначити їй на яке саме майно необхідно першочергово звертати стягнення.

Однак суд першої інстанції не вчинив жодної спроби проаналізувати скаргу заявниці, попри пряме її посилання на дані норми у поясненнях представника та скарзі, цілком ігноруючи її аргументи, хоча вони були доречними, специфічними та важливими.

Так у своїх рішеннях у справах «Суомінен проти Фінляндії» № 37801/97, п.36 від 1.07.2003 року та у справі « Гірвісаарі проти Фінляндії» № 49684/99 від 27.09.2001 Європейський суд зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов»язаний виправдати свої дії, навівши обгрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обгрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Судом першої інстанції не надано правової оцінки посиланням заявника на ч.7 ст. 57 Закону України « Про виконавче провадження».

Заявником не заперечувалась та обставина, що державний виконавець має право у відповідності до вимог ч.3 ст.11 Закону накладати арешт на майно боржника, як те встановив суд. ОСОБА_2 зазначала, що накладення арешту було передчасним, оскільки арешт майна пов'язаний з його подальшою реалізацією та державний виконавець зобов»язаний був встановити строк вилучення арештованого майна та подальшої його реалізації. Також суд не надав оцінки твердженням заявника про вчинення державним виконавцем дій, які на його думку порушують вимоги ст. 52 Закону, а саме відсутність необхідності накладати арешт на все майно боржника.

Зважаючи, що завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права, колегія суддів позбавлена можливості оцінити висновки суду першої інстанції, оскільки у своєму рішенні суд не надав оцінки посиланням заявника на норми ст.ст. 52, 57 Закону України « Про виконавче провадження», тим самим порушив порядок, встановлений для вирішення скарг.

Згідно з ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 310, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.О. Голота

Судді А.Ю. Зайцев

ОСОБА_6

/підписи/

Згідно з оригіналом: