Єдиний унікальний номер 366/1702/16-ц
Номер провадження 2/366/330/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2016 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Слободян Н.П.,

(секретар судового засідання Мартовицька Н.Є.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання права власності на самочинно збудоване майно,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалася на те, що за договором купівлі-продажу від 16.12.1986 року їй належить будинок № 53 по вул.. І.Проскури в смт. Іванків. Земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування цього житлового будинку площею 0,0801 га перебуває у її приватній власності. Будучи власником зазначених об'єктів нерухомості у 1999 році нею було здійснено самочинне будівництво на вказаній земельній ділянці та збудовано сарай, який позначений у технічному паспорті під літером «Л», а у 2009 році вона здійснила реконструкцію самого будинку, прибудувавши коридор площею 6,3 кв.м., та санвузол площею 4,4 кв.м ( ці добудови здійснені без замовлення та розробки проектної та дозвільної документації. Інвентаризаційним субєктом встановлено можливість надійної та безпечної їх експлуатації, про що виконана відповідна відмітка у технічному паспорті будинку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 року № 79 був затверджений Порядок прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 2 категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт. Скориставшись цим порядком, позивач звернулась до третьої особи із заявою про прийняття в експлуатацію самовільно споруджених добудов. Проте, у реєстрації декларації їй було відмовлено і вона булла повернута, оскільки земельна ділянка перейшла у її власність лише у 2015 році, а добудовою змінено геометричні розміри цього будинку.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати за нею право власності на самочинно збудоване майно.

Позивач в судове засідання не з'явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, у якій просив справу слухати без його участі, заявлені позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.12.1986 року належить жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в смт. Іванків по вул. Івана Проскури, 53 (до перейменування вул.ОСОБА_2) Київської області (а.с.4,5). Крім того, їй належить земельна ділянка площею 0,0801 га, що розташована за цією ж адресою, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ( а.с.10-11).

З матеріалів справи, зокрема, Технічного паспорта, вбачається, що на вказаній земельній ділянці розташовані житловий будинок з прибудовами, три сараї, вбиральня, огорожа з воротами/хвірткою, трубопровід, яма обладнана, які споруджені у період з 1958 по 2009 роки (а.с. 6-9).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Судом встановлено, що позивачем на належній їй земельній ділянці, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд здійснено самочинні добудови до вже існуючої будівлі, а саме добудовано коридор літ. «ІІ» та санвузол літ. «ІІ», та збудовано сарай літ. «Л», які знаходяться за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ( п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)») при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

З матеріалів справи вбачається, що вказані вище об'єкти самочинного будівництва збудовані на земельній ділянці, яка належить позивачу, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є добудовами до вже існуючої будівлі (коридор і санвузол), а сарай самостійною будівлею, і відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 01-21-110 від 12.10.2015 року не суперечать вимогам Державних будівельних норм, передбачених ДБН 360-92**.

Таким чином, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про порушення прав третіх осіб, внаслідок самочинного будівництва здійсненого позивачем на належній їй земельній ділянці.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Разом з тим, у відповідності до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт.

На виконання свого обовязку ОСОБА_1 зверталась з декларацією про готовність обєкта до експлуатації до третьої особи (а.с.12-14). Зазначена декларація їй була повернута 30.11.2015 року за № 10/10-20/3011/09/01. Серед причин повернення зазначено, що право користування земельною ділянкою у замовника виникло не раніше 29.01.2015 року, Порядок прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 року № 79 встановлює процедуру прийняття в експлуатацію будівель, споруджених у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 років, в декларації невірно зазначено найменування обєкта будівництва: слід зазначати реконструкція, що передбачає зміну геометричних параметрів (а.с.15-16)

У звязку з поверненням декларації державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень 23.02.2016 року № 28399317 ( а.с.17-18).

Отже, порушене право позивача підлягає судовому захисту та за нею слід визнати право власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості на земельній ділянці по вул. І.Проскури, 53 в смт. Іванків Київської області.

На підставі вище викладеного так керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15,16,376 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 158,174 212, 218, 294, 349 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на реконструйований житловий будинок № 53 по вул. Івана Проскури в смт. Іванків, з наступною характеристикою будівель і споруд:

Літер «Ф» - житловий буднок,

Літер «а» - прибудова,

Літер «а1» - прибудова,

Літер «Ж» - сарай,

Літер «К» - сарай,

Літер «З» - вбиральня,

Літер «Л» - сарай,

Літер «1» - огорожа,

Літер «2» - ворота/хвіртка,

Літер «3» - огорожа,

Літер «5» - огорожа,

Літер «І» - трубопровід,

Літер «ІІ» - яма обладнана.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.П.Слободян