Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Млинівського РВ УМВС України в Рівненській області (з обслуговування Демидівського та Млинівського районів) і Прокуратури Рівненської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Млинівського РВ УМВС України в Рівненській області (з обслуговування Демидівського та Млинівського районів) і Прокуратури Рівненської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 186 КК України та незаконного проведення у зв'язку з цією підозрою обшуку в його житлі відповідачі заподіяли йому моральну шкоду (а. с. 1-2). Тому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 05 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 05 січня 2016 року скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом у порядку позовного провадження шляхом подання позовної заяви, а не із заявою у порядку, що визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог з інших підстав, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду достовірних і переконливих доказів про заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Судом встановлено, що з обвинувального акту ст. слідчого СВ Млинівського РВ УМВС України в Рівненській області (з обслуговування Демидівського та Млинівського районів) від 29 січня 2014 року, затвердженого прокурором Млинівської міжрайонної прокуратури, вбачається, що ОСОБА_4 було обвинувачено у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України(заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження) та ч. 4 ст. 186 КК України (у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), яке вчинене у великих розмірах) (а. с. 122-123).

Крім того, з копій матеріалів кримінального провадження № 0000639 вбачається, що у зв'язку із підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Млинівського районного суду від 29 жовтня 2013 року (постановленої за результатами розгляду погодженого з прокурором Млинівської міжрайонної прокуратури клопотання слідчого СВ Млинівського РВ), 1 листопада 2013 року у помешканні позивача з метою відшукання і вилучення грошей та золотих виробів, які були предметом відкритого викрадення, було проведено обшук (а. с. 113-114).

Під час обшуку у ОСОБА_4 викрадених у потерпілої ОСОБА_5 грошей і золотих виробів знайдено та вилучено не було.

Вироком Млинівського районного суду від 1 грудня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено покарання у вигляді 850 грн. штрафу. За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, позивача ОСОБА_4 визнано невинним і виправдано за недоведеністю вчинення даного кримінального правопорушення (а. с. 6-10).

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 квітня 2015 року апеляційне провадження відносно ОСОБА_4 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Млинівського районного суду від 1 грудня 2014 року закрито (а. с. 11).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закону № 266/94-ВР) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 5 ст. 3 Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Законувипадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин 5 і 6 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з правилами частин 1 і 2 ст. 12 Закону розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Частинами 1 і 2 ст. 13 Закону України № 266/94-ВРпередбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Разом із тим, пунктом 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», яке було затверджено наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 на виконання пункту 3 Постанови Верховної Ради України від 1 грудня 1994 року N 267/94-ВР «Про введення в дію Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає лише у випадку його повної реабілітації.

Згідно з роз'ясненнями п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), встановив, що обшук у помешканні позивача органом досудового розслідування був проведений у зв'язку з тим, що потерпіла ОСОБА_5 вказала на нього як на особу, яка незаконно і відкрито заволоділа її грошима і коштовностями. Проте засуджений вироком Млинівського районного суду від 1 грудня 2014 року за скоєння кримінального правопорушення позивач достовірних і переконливих доказів про заподіяння йому відповідачами моральної шкоди суду не подав.

Крім того, повної реабілітації позивача не відбулося (що підтверджується вироком Млинівського районного суду від 1 грудня 2014 року, який набрав законної сили), тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав на відшкодування шкоди, передбаченої ст. 1176 ЦК України, тобто шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, які були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін ухвали апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Що стосується оскарження рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року, то воно не може бути предметом касаційного оскарження, оскільки скасовано ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Млинівського РВ УМВС України в Рівненській області (з обслуговування Демидівського та Млинівського районів) і Прокуратури Рівненської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

В.І. Мартинюк