Ухвала

іменем україни

03 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення аліментів на час навчання,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_2. звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 в якому просив стягнути із відповідача аліменти на свою користь у зв'язку із продовженням навчання у вищому навчальному закладі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі ј частки із всіх видів заробітку (доходу) за час навчання ОСОБА_2 в учбовому навчальному закладі до 23-х років за період з 27 січня 2015 року по 31 липня 2015 року. Вирішено питання судового збору. Допущено негайне виконання рішення в межах стягнення суми аліментів за один місяць.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, матеріальний стан відповідача, який є пенсіонером та іншого доходу окрім пенсії не має, що підтверджується довідкою УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року, вірно виходив із того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, обґрунтовано визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення аліментів на час навчання.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ