Справа № 367/2102/15-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/1534/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 46 16.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Іванової І.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області про зобов'язання знести самочинне будівництво,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 Київської області та розташований на ній повністю дерев'яний житловий будинок.

На суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_2 власником якої є відповідачка ОСОБА_3, остання з літа 2014 року веде будівництво зблокованого житлового будинку. Вказував, що відповідачка проводить самочинне будівництво з порушеннями будівельних норм і правил, зокрема без документів, які надають право на виконання будівельних робіт, а також з порушенням протипожежних розривів між зблокованим будинком і належним йому дерев'яним будинком, відстань між якими менше 10 метрів, що є порушенням п.3.25* ДБН360-93** Містобудування.Планування і забудова міських і сільських поселень. Порушення встановлені перевіркою, проведеною департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області у лютому 2015 року за його зверненням.

Посилаючись на порушення своїх прав власника, зокрема можливість знищення вогнем належного йому будинку, просив суд зобов'язати відповідачку знести здійснене нею на земельній ділянціпо АДРЕСА_2 самочинне будівництво зблокованого житлового будинку за власний рахунок.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що при ухваленні рішення суд не взяв до уваги докази, які підтверджують факт самочинного будівництва, зокрема факт виконання відповідачкою будівельних робіт без документів, що надають право на їх виконання, а також факт істотного порушення відповідачкою будівельних норм і правил, зокрема недотримання протипожежних відстаней. Дані обставини підтверджуються листами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області від 2 березня 2015 року, 9 жовтня 2015 року. Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги акт перевірки та припис відповідачці, виконані інспекцією ДАБК від 20 лютого 2015 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області.

Відповідачка ОСОБА_3 неодноразово повідомлялая судом про час розгляду справи за місцем проживання, однак судові повістки їй вручені не були, суд продовжив розгляд справи понад строки, встановлені ст.3031 ЦПК України, направивши повторні повістки, які теж не були вручені за її відсутністю. Також суд направив телеграму відповідачці за місцем її проживання у м.Києі, яка також не була вручена за відсутністю адресата і його нез'явленням за телеграмою. За таких обставин неявка відповідачки відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є власникомдерев'яного житлового будинку та присадибної земельної ділянки площею 0,0522 га по АДРЕСА_1 Київської області, що стверджується державним актом серії НОМЕР_1 від 15 листопада 2004 року (а.с11-12) та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 23 серпня 2006 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради (а.с.7-8).

Відповідачка ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2014 року є власником суміжної земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 на якій вона самочинно збудувала зблокований житловий будинок (а.с.10).

20 лютого 2015 року Департаментом державної архітектурно -будівельної інспекції у Київській області за зверненням ОСОБА_2 було проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої складжено акт, де встановлено, що громадянка ОСОБА_3 у 2014 році за адресою АДРЕСА_2 виконала будівельні роботи з будівництва заблокованого житлового будинку без документів, що надають право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги п.1ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також виявлено, що протипожежний розрив між заблокованим житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_2 та житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_2 становить менше 10 м., чим порушено вимоги п. 3,25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (а.с.33-34).

Згідно припису №С-2002/2 Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандарті і правил від 20 лютого 2015 року, ОСОБА_3 було висунуто вимогу про усунення допущених нею правопорушень терміном до 20 вересня 2015 року, який у зв'язку із відмовою відповідачки отримати його направлено поштою (а.с.35-37).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачка здійснила самочинне будівництво зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_2.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю будівництва відповідачкою будинку із порушенням протипожежних відстаней, що відповідачкою не витримано відстань до межі сусідньої ділянки і не надано доказів наявності істотного відхилення від проекту, а також не надано доказів, що будівництво порушує права позивача як власника майна.

Також суд зауважив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови неможливості перебудови нерухомості відповідно до норм і правил, чи відмови особи від такої перебудови.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Зокрема, посилаючись на ненадання позивачем доказів, що відповідачкою не витримано відстань до межі сусідньої ділянки та щодо наявності істотного відхилення від проекту, як підстави відмови у позові, суд не звернув уваги, що позивач на дані обставини не посилався у своєму позові і цими обставинами свій позов не обгрунтовував.

Висновки суду про недоведеність будівництва відповідачкою будинку із порушенням протипожежних відстаней не грунтуються на матеріалах справи, в яких міститься акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, складений Департаментом державної архітектурно -будівельної інспекції у Київській області 20 лютого 2015 року, яким встановлено факт самочинного будівництва відповідачкою на ділянці по АДРЕСА_1 зблокованого будинку, в тому числі факт порушення протипожежного розриву між зблокованим житловим будинком відповідачки та житловим будинком позивача,який становить менше 10 м, чим порушено вимоги п. 3,25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. Саме у зв'язку з цим інспекцією і винесено у відношенні відповідачки припис про усунення виявлених порушень, в тому числі протипожежних розривів.

Колегія суддів вважає хибними висновки суду про ненадання позивачем доказів, що будівництво відповідачкою зблокованого будинку порушує його права як власника майна, поскільки факт порушення встановлених діючим законодавством протипожежних розривів доведено, а це у свою чергу свідчить про порушення прав позивача, який вправі очікувати дотримання іншими особами при будівництві будівельних норм і правил.

Крім того, зауваження судом у рішенні, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови неможливості перебудови нерухомості відповідно до норм і правил, чи відмови особи від такої перебудови, необгрунтовані.

Суд не врахував, що поведінка відповідачки, свідчить про відсутність у останньої наміру проводити перебудову будинку з метою дотримання протипожежних розривів. Зокрема відповідачка, у присутності якої проводилася перевірка 20 лютого 2015 року Департаментом державної архітектурно -будівельної інспекції у Київській області, відмовилася як від отримання акта перевірки, так і від отримання припису про усунення порушень, про що інспектор зробив відмітку у акті і приписі.

Це ж підтверджується тим, що після направлення їй цього припису поштою, остання не усунула порушень будівельних норм і правил і не повідомила інспекцію про їх усунення як того вимагає закон. Наведене у свою чергу свідчить про відсутність наміру у відповідачки проводити перебудову будинку для дотримання протипожежних відстаней.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володінням.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу влади чи місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 без документів, що надають праов на виконання будівельних робіт, а також з порушенням встановлених законом протипожежних розривів, що у свою чергу призвело дло порушення прав позивача як власника сусіднього будинку, зокрема його прав на безпечне користування своїм майном.

Права позивача як власника підлягають до захисту.

З огляду на те, що відповідачці був направлений припис інспекцією про усунення порушень, проте остання відмовилася від перебудови, наявні передбачені законом підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити. Зобов'язати ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно збудованний зблокований житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 779 гривень 52 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: