АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/110/16-ц Головуючий 1 інстанції Заславець Н.В.
Номер провадження 22-ц/791/1505/16 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів : Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу батька, третя особа орган опіки і піклування опікунська рада Цюрупинської міської ради Херсонської області

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016р. ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування опікунська рада Цюрупинської міської ради Херсонської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини, ОСОБА_4, за кордон до держави ОСОБА_5 без дозволу та супроводу батька на шість місяців в період з 01 червня по 01 грудня 2016р.

Позивачка обґрунтувала свої вимоги тим, що на її повному утриманні перебуває малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29.10.2013р. місцем постійного проживання малолітньої дитини визначено із матірю, ОСОБА_3

Після реєстрації шлюбу 09.07.2014р. із громадянином ОСОБА_5, який постійно проживає у м. Беер-Шева, позивачка має намір тимчасово виїздити за кордон за місцем постійного проживання чоловіка разом із дочкою, але відповідач дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку і оздоровлення не надає, що унеможливлює належний розвиток дитини та постійне проживання разом із матірю.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 квітня 2016р. позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, оскільки суд не врахував, що виїзд малолітньої дитини без його супроводу на тривалий час негативно вплине на психологічний стан дитини, тоді як позивачка не надала належних доказів, що дитина потребує оздоровлення у державі ОСОБА_5, а висновок органу опіки і піклування наданий без повного встановлення істотних обставин.

В письмових запереченнях на доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на законність рішення суду і просить його залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, встановлені такі обставини справи.

Право виїзду за межі України особи, яка не досягла 16-ти років, згідно ст. 313 ЦК України, визначено лише за згодою батьків, опікунів і в їх супроводі у порядку встановленому Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. із відповідними змінами і доповненнями, де у ст.ст. 2 і 4 передбачено, що документами, що дають право виїзду та вїзду в Україну є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Проїзний документ дитини провадиться на підставі нотаріального посвідчення клопотання батьків дитини. За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено за рішенням суду.

Заперечуючи проти заявлених позивачкою вимог, ОСОБА_2 та його представник зазначали, що відсутність доказів про забезпечення позивачки житлом у ОСОБА_5 та достатнього матеріального і медичного забезпечення на період тимчасового перебування дитини за кордоном є перешкодою для надання дозволу на її тимчасовий виїзд із матірю, а виїзд дитини за межі України без супроводу батька порушує права останнього на спілкування з дитиною.

Проте, приписами ст. 141, 155 СК України встановлена рівність прав та обовязків обох батьків на належне виховання та забезпечення дитини, здійснення яких має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її гідності, та не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Участь органу опіки і піклування у розгляді даного спору є обовязковою в силу ч.4 і 5 ст. 19 СК України і зобовязує останнього надати суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання батьків і дитини, а також інших документів, які стосуються обставин справи.

Європейський Суд з прав людини у справі Penchvi vs Buigaria ухвалив рішення від 10.02.2015р., яким встановлене порушення права заявника на повагу до сімейного життя, гарантованого ст.8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У справі мати і дитина скаржились на те, що рішенням Касаційного суду відмовлено у наданні дозволу на виїзд дитини із Болгарії до Німеччини для возєднання із матірю, де вона навчалась в аспірантурі.

Суд досліджував питання яким чином найкраще враховані інтереси дитини у разі відмови на виїзд дитини із матірю в іншу державу. Ключовим питанням в обставинах даної справи є те, що суд має розглянути питання чи буде заподіяна шкода інтересам дитини, якщо йому буде дозволений виїзд до його матері, а також врахування реальної ситуації та ставлення батька до виховання дитини.

З матеріалів справи, яка розглядається встановлено, що сторони перебували у шлюбі із 11.09.2010р., який розірваний рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.08.2012р.

Місцем постійного проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, після розірвання шлюбу між батьками, які проживають окремо визначено разом із позивачкою на підставі рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29.10.2013р. Дитина перебуває на її утриманні, тоді як відповідач рішенням суду від 26.07.2012р. зобовязаний до сплати аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а.с.7-10).

09.07.2014р. позивачка зареєструвала шлюб із громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_6, у шлюбі із яким має малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Позивачка отримала дозвіл на тимчасове проживання в ОСОБА_5, дійсність якого встановлена за посвідченням, виданим 11.08.2015р. до 11.08.2016р. (а.с.22-23).

Крім того встановлено, що 12.04.2016р. виконкомом Цюрупинської міської ради Херсонської області затверджений висновок опікунської ради, у досліджуваній частині якого встановлено, що у період із 30 травня по 30 листопада 2014р. малолітня ОСОБА_4 перебувала разом із позивачкою в ОСОБА_5, а після повернення за усною домовленістю батьків проживала в сімї відповідача до листопада 2015р. У цей період часу відповідач всупереч інтересам дитини не забезпечив можливості її перебування у дитячому садку, тоді як така домовленість батьків була.

Вперше дитина почала відвідувати дошкільну установу лише з грудня 2015р. після повернення позивачки до України. Житлово побутові умови проживання дитини в м. Цюрупинську разом із позивачкою є задовільними.

У своєму висновку опікунська рада вбачає доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон без дозволу батька.(а.с.102-103).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, а також відсутність належних доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку, що тимчасовий виїзд дитини за кордон і перебування цей час у сімї матері та рідної сестри суперечитиме інтересам і розвитку ОСОБА_4, а також враховуючи необґрунтованість заперечень відповідача про те, що перебування дитини у іншій державі негативно вплине на її розвиток, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують, оскільки відповідачем не надано доказів того, що погіршення стану здоровя дитини після повернення в Україну спричинено її перебуванням разом із позивачкою у іншій державі, тоді як субєктивне сприйняття такого причинного звязку свідком ОСОБА_8 цей факт не підтверджує.

Оскільки справу розглянуто з дотриманням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для його скасування або зміни відсутні.

На підставі викладеного, ст.ст. 141, 155 СК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з часу набрання нею законної сили.

Головуючий ____________ Н.В.Орловська

Судді: ____________ О.В.Кутурланова

____________ ОСОБА_1