УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який змінила під час розгляду справи, та остаточно просила визнати виконавчий напис, вчинений 14 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. за реєстровим № 990 про звернення стягнення на автомобіль НОМЕР_1, вартістю 161 314 грн 57 коп. таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що у серпні 2015 року з постанови державного виконавця від 29 липня 2015 року їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження № 48273829 із примусового виконання вказаного вище виконаного напису про зобов'язання її повернути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») зазначений автомобіль, який було передано на умовах фінансового лізингу за договором про фінансовий лізинг № 00006862 від 13 березня 2013 року, за невиплачену у період з 16 березня 2015 року по 19 травня 2015 року заборгованість, яка станом на 19 травня 2015 року складала 20 188 грн 41 коп., з яких 17 418 грн 16 коп. несплачені лізингові платежі, 1 810 грн 25 коп. штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів та 960 грн витрати лізингодавця на повернення простроченої заборгованості.

Посилаючись на те, що у розрахунку ТОВ «Порше Лізинг Україна» не були враховані платежі, які були здійснені нею 24 квітня 2015 року на суму 6 400 грн 46 коп., 04 червня 2015 року на суму 4 000 грн, 30 червня 2015 року на суму 2 000 грн та 14 липня 2015 року на суму 20 000 грн, а всього на загальну суму у розмірі 32 400 грн 46 коп., у зв'язку із чим на час вчинення виконавчого напису борг було погашено, а штрафні санкції та витрати лізингодавця, понесені у зв'язку із поверненням боргу, не є безспірними, просила задовольнити позов.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хажняка А.М. про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Seat», модель Ibiza 1.4 I, рік випуску 2013, номер шасі НОМЕР_3, колір червоний, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 161 314 грн 57 коп., вчинений 14 липня 2015 року за реєстраційним № 990, таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04 березня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що заборгованість позивача перед відповідачем станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису не була безспірною, а тому дійшов висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що 04 червня 2015 року позивачка отримала вимогу відповідача від 19 травня 2015 року про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та відмову від договору у зв'язку із простроченням оплати лізингових платежів тривалістю понад 30 календарних днів, а також врахував, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» у липні 2015 року надано нотаріусу документи, які підтверджують безспірність відповідальності боржника перед стягувачем, оскільки визначальним є саме факт безспірного порушення зобов'язань стороною договору, дійшовши обґрунтованого висновку, що стягувач діяв відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг», а дії нотаріуса не суперечили Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису, а позивачкою не доведено відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання, що стало підставою для вчинення виконавчого напису.

Також апеляційний суд врахував, що виконавчим написом зобов'язано саме повернути об'єкт лізингу стягувачу від боржника, а не стягнуто борг, про безспірність якого у випадку стягнення коштів може, за наявності для того підстав, ставитися та відповідним чином мотивуватися питання. Крім того, зміст виконавчого напису відповідав обставинам справи та змісту документів, поданих нотаріусу, за визначений період відповідний борг мав місце, а сплата позивачем у червні-липні 2015 року платежів відповідачу на погашення заборгованості, що виникла з договору фінансового лізингу, не має значення у контексті наявності підстав для розірвання лізингодавцем договору та для вчинення виконавчого напису про повернення об'єкта лізингу. У зв'язку з чим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що сплата позивачем заборгованості не усуває підстав для вчинення виконавчого напису, а підлягає врахуванню при розрахунках між сторонами лізингового договору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана