22-ц/775/530/2016(м)
Категорія 53 Головуючий у 1 інстанції Васильченко О.Г.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Попової С.А., Лоленко А.В.,

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр» (далі КНП ММР « Міський стоматологічний центр»), третя особа: ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що з 21 серпня 2015 року була прийнята на посаду головного лікаря до ККП ММР «Міський стоматологічний центр». 10 листопада 2015 року наказом директора ККП ММР « Міський стоматологічний центр» її звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату працівників з 10.11.2015 року, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Вважає своє звільнення незаконним у звязку з тим, що воно обумовлене звільненням її чоловіка ОСОБА_3 28 серпня 2015 року з посади директора центру та небажанням нового директора ОСОБА_2 працювати з нею, як з головним лікарем. Будь-якими економічними чи іншими виробничими причинами скорочення штату не було зумовлено. При ознайомленні з наказом про звільнення з посади головного лікаря, їй не була запропонована вакантна посада. Вважає, що фактично посада головного лікаря не була скорочена, а була перейменована на посаду заступника директора з лікувальної роботи, яку надали заступнику головного лікаря ОСОБА_4, хоча вона мала переважне право на залишення на роботі.

Просила визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу №122-к від 10 листопада 2015 року директора ККП ММР «Міський стоматологічний центр» ОСОБА_2 про звільнення її, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з посади головного лікаря у звязку зі скороченням штату працівників з 10 листопада 2015 року. Зобовязати відповідача поновити її на роботі шляхом призначення на посаду заступника директора з лікувальної роботи та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2015р. по день винесення рішення, але не менш ніж 3500 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду позивачка посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не зясував, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в реорганізації виробництва і праці, які є докази щодо цих змін, наявність у відповідача причин для звільнення працівників. Також, суд належним чином не дослідив звернення директора Центру до голови профспілкового комітету від 27.10.2015 року про надання попередньої згоди на звільнення у звязку зі скороченням штату, на відповідність його змісту вимогам ст. 22 ЗУ від 15 вересня 1999 року №1045-ХІV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Крім того, судом не досліджено докази відносно того, що вона відмовилася від переведення на іншу роботу, оскільки відповідачем не надано документів, підтверджуючих пропозиції їй, як працівнику, іншої роботи. У звязку з відсутністю таких пропозицій не міг мати місце факт її відмови від них. Наданий акт від 09 вересня 2015 року також не містить пропозицій переведення її на іншу роботу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, та просив її відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 21 серпня 2015 року ОСОБА_1, на підставі наказу № 91 к від 21 серпня 2015 року, була прийнята на посаду головного лікаря комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр» (далі по тексту - Центр).

Наказом директора Центру за № 122-к від 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнена з посади на підставі п.1. ч.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників) з 10 листопада 2015 року з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку та компенсації за невикористану відпустку в кількості 7 календарних днів за період з 21 серпня 2015 року по 10 листопада 2015 року( а.с. 54).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходив з того, що відповідачем дотримано порядок розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, передбачений ч.1 ст. 40 КЗпП України; доказів на підтвердження фактів упередженого ставлення адміністрації Центру до позивачки , наявності у ОСОБА_1 переваг на залишення на роботі перед ОСОБА_4 позивачкою не надано, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до положень ст. 62, ч. 3 ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, визначає кадрову політику, встановлює чисельність працівників, штатний розпис та підбирає на вакантні посади кваліфікованих спеціалістів.

Як вбачається зі Статуту КНП ММР «Міський стоматологічний центр» керівництво діяльністю Центру здійснює директор, який визначає та затверджує організаційну структуру, граничну чисельність працівників, штатний розпис, умови оплати працівників, призначає на посади та звільняє керівників структурних підрозділів, інших працівників Центру тощо (п.п.6.1., 6.3.6., 6.3.9. Статуту).

Наказом директора Центру № 89-п від 19 серпня 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису» з 19 серпня 2015 року було введено до штатного розпису посаду головного лікаря та посаду заступника головного лікаря по лікувальній роботі.

На підставі наказу директора Центру № 91-к від 21 серпня 2015 року на посаду головного лікаря Центру з 21 серпня 2015 року прийнято ОСОБА_1. Тим же наказом ОСОБА_4 заступника директора по лікувальній частині Центру, переведено на посаду заступника головного лікаря по лікувальній роботі з 21 серпня 2015 року.

Розпорядженням міського голови м. Маріуполя № 326ос від 17 серпня 2015 року директора Центру ОСОБА_3 звільнено з 28 серпня 2015 року у звязку з закінченням терміну дії контракту.

Згідно контракту від 31 серпня 2015 року, укладеного між Маріупольською міською радою та ОСОБА_6, остання призначена на посаду директора Центру з 31 серпня 2015 року.

9 вересня 2015 року директором Центра ОСОБА_2, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та оптимізації чисельності працівників і штату підприємства, виданий наказ № 97-п про скорочення посад головного лікаря та заступника головного лікаря (а.с. 49).

З пояснень представника відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні в суді першої інстанції та в апеляційному суді вбачається, що вказані зміни були зумовлені відсутністю потреби в наявності посад головного лікаря та його заступника, оскільки діяльність, пов'язану з лікувальною роботою фактично виконував заступник директора по лікувальній роботі ОСОБА_4 (а.с. 40).

Наказ про зміни в організаційній структурі підприємства від 9 вересня 2015 року про скорочення з 10 листопада 2015 року посад головного лікаря та його заступника не скасований в установленому законом порядку та є чинним.

Таким чином, з огляду на зібрані докази, оцінені в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтовано висновку про те, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організаційній структурі Центру шляхом скорочення чисельності штату працівників.

Доцільність скорочення штату працівників суд не вправі обговорювати, але має зобов'язання перевірити дотримання процедури звільнення позивачки.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У відповідності з роз'ясненнями, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, в день видання наказу про скорочення штату працівників 9 вересня 2015 року ОСОБА_4 і ОСОБА_1 були попереджені про майбутнє вивільнення і директором їм були запропоновані вакантні посади: ОСОБА_4 посада заступника директора по лікувальній роботі, яку він обіймав раніше, а ОСОБА_1, незважаючи на відсутність будь яких вакантних посад, що підтверджено довідкою Центру, запропонована посада лікаря - стоматолога, від якої вона відмовилася, про що свідчить акт, складений у присутності директора, секретаря та юрисконсульта (а.с. 50, 51).

Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу виборний орган розглядає у 15 денний строк у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. У разі повторної неявки працівника або його представника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

27 жовтня 2015 року директором Центру було направлено подання до профспілкового комітету Центру на дачу згоди на звільнення позивачки ( а.с. 52).

Оскільки позивачка не надала згоди на переведення її на запропоновану вакансію, розглянувши подання адміністрації на розширеному засіданні, яке відбулося 27 жовтня 2015 року у присутності ОСОБА_1, профспілковий комітет Центру прийняв рішення про надання попередньої згоди на звільнення головного лікаря Центру ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату працівників, яке міститься в протоколі № 7. Вказане рішення також не скасоване у встановленому законом порядку та є чинним (а.с. 53).

Посилання позивачки на те, що їй не була запропонована посада завідуючого стоматологічною поліклінікою Центру, яку, як в.о. завідуючого обіймав ОСОБА_7, який не має достатнього досвіду роботи, є безпідставними, оскільки у зв'язку з виведенням зі штатного розкладу посади головного лікаря, яку обіймала позивачка та заступника головного лікаря, яким працював ОСОБА_4, станом на час видання наказу про скорочення штату та попередження про вивільнення - 9 вересня 2015 року та на час звільнення позивачки - 10 листопада 2015 року вакантних посад у Центрі не існувало, що підтверджено довідкою Центру та штатними розкладами, які були надані апеляційному суду.

Крім того, з наданих відповідачем наказів від 16 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_7 був звільнений від виконання обов'язків завідуючого поліклінікою та переведений на посаду лікаря стоматолога терапевта з 16 березня 2016 року, а на посаду завідуючого поліклінікою з16 березня 2016 року було призначено ОСОБА_8 Тобто, на момент звільнення ОСОБА_1 вакансії завідуючого стоматологічної полікліники також не існувало.

Доказів про наявність у ОСОБА_1 права на залишення на роботі перед ОСОБА_4 суду не представлено.

Таким чином, ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на працевлаштування шляхом дачі згоди на переведення на посаду, що їй була запропонована з причини не нерівноцінності з попередньою вивільненою посадою, тому, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність порушення трудових прав позивачки при її звільненні обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, визначив відповідні їм правовідносини, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному і безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; оцінив належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки не представлено доказів на підтвердження порушення прав позивачки та процедури звільнення.

В рішенні суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, яких позивачка не спростувала, і не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування оскаржуваного рішення.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачкою не надано і суду апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г. Ігнатоля

Судді: А.В. Лоленко

ОСОБА_9