ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/421/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, колективного підприємства ''Меркурій'', третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області про визнання права користування земельною ділянкою, припинення права постійного користування, -

Обставини справи:

04.05.2016 ОСОБА_1 (далі Позивачка) звернувся до суду з позовом до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області (далі Петриківська селищна рада), колективного підприємства ''Меркурій'' (Відповідач, Підприємство), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі, яким просить:

1. Припинити Підприємству право постійного користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: проспект ОСОБА_2 (вул. Леніна), 59, смт. Петриківка шляхом скасування державного акту на право постійного користування землею, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №39 від 29.12.2001 року.

2. Визнати за Позивачем право на оренду земельної ділянки площею 0,0630 га, кадастровий номер: :03:045:0139 із цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: проспект ОСОБА_2 (вул. Леніна), 59-а, смт. Петриківка, Петриківський район, Дніпропетровська область.

3. Зобовязати Петриківську селищну раду погодити акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання шляхом їх підписання та проставляння відповідних печаток.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.05.2015 між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу мозаїчного цеху, який знаходиться за адресою: пр. ОСОБА_2 (колишня вул. Леніна), 59-а в смт. Петриківка, та який розташований на земельній ділянці площею 0,0630 га, кадастровий номер: :03:045:0139. З метою оформлення договору оренди на вказану земельну ділянку Позивач звернувся із відповідною заявою до Петриківської селищної ради. Також, ним отримано 13.05.2015 письмову згоду від директора підприємства ОСОБА_4 на вилучення та передачу в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0630 га із земель, що перебувають у постійному користуванні Відповідача на підставі державного акту на право постійного користування землею. Рішенням сесії Петриківської селищної ради №1020-47/VІ від 21.08.2015 йому надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0630 га в оренду із цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На підставі договору з ФОП ОСОБА_5, останнім виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. З метою погодження вказаного проекту із землеустрою, а саме акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, позивач звернувся до керівництва Відповідача та Петриківської селищної ради, як до суміжних власників та землекористувачів. Однак, відповідачі відмовили йому у погодженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, оскільки земельна ділянка площею 0,0630 га на якій знаходиться мозаїчний цех, перебуває у постійному користуванні Підприємства. За таких обставин, оскільки вказані дії, як вважає Позивач, є протиправними, останній і був змушений звернутися до суду.

Позивач та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні доводи позовної заяви підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представники Відповідача ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8, проти позову заперечували, вказали, що ОСОБА_3 не набула речового права на земельну ділянку площею 0,063 га, а тому до неї не перейшло право користування земельною ділянкою, а відповідно воно не перейшло і до Позивача; мозаїчний цех та земельна ділянка під ним та 6.5 м. спереду будови цеху та 4 м. за його приміщеннями були виділені ОСОБА_9 на підставі судового рішення в окремий самостійний обєкт власності, а не на земельну ділянку площею 0,063га; при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не було враховано, що відсутня письмова згода землекористувача, засвідченої нотаріально; при цьому директор Підприємства ОСОБА_10 при наданні згоди перевищила свої повноваження; також при наданні дозволу зазначено зовсім інший розмір земельної ділянки; наданий висновок відділу Держземагенства у Петриківському районі про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам законів та розроблений з порушеннями; також кадастровий номер на земельну ділянку площею 0,063 га мав бути скасований так як термін з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки скінчився 07.04.2016; окрім цього Позивачем заявлені вимоги, задоволення яких призведе до самозахвату приміщення Відповідача під літерою "Г" та узаконить самочинні будівлі. Також просили застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності.

Представник третьої особи ОСОБА_11, позов підтримав, просив його задовольнити оскільки це відповідає ст. 141 ЗК України.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно копії державного акта на право постійного користування землею І-ДП №007758 Відповідачу надано у постійне користування 0,3329 га землі згідно з планом землекористування для обслуговування будинку побуту, що розташований по вул. Леніна, 59 в смт. Петриківка.

Земельна ділянка загальною площею 0,063 га, кадастровий №:03:045:0139, що знаходиться за адресою: проспект ОСОБА_2 (колишня вул. Леніна), 59-а, смт. Петриківка, Петриківський район, Дніпропетровська область згідно земельно-облікової документації рахується за Відповідачем згідно державного акта на право постійного користування землею.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2008 у справі №2-205-2008 за позовом ОСОБА_9 до Підприємства, 3-я зацікавлена особа Петриківська селищна рада, ОСОБА_9 виділено 3/20 частини спільного нерухомого майна, будівлі мозаїчного цеху розміром 75,9 кв.м. і земельної ділянки, на якій розміщений мозаїчний цех та навкруги мозаїчного цеху розміром 6,5 спереду будови цеху та 4 м. за його приміщенням, розташованих за адресою вул. Леніна, 59 "А" в смт. Петриківка, в окремий самостійний обєкт власності.

На підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2008 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, мозаїчний цех за адресою вул. Леніна, 59 "А" в смт. Петриківка, який розташований на не приватизованій земельній ділянці переданий у власність останній.

12.05.2015 року між Позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу мозаїчного цеху, який знаходиться за адресою пр. ОСОБА_2 (колишня вул. Леніна), 59-а в смт. Петриківка. Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору, мозаїчний цех, що відчужується за цим договором розташований на земельній ділянці площею 0,0630 га, кадастровий номер :03:045:0139.

Як зазначив Позивач, з метою оформлення договору оренди земельною ділянки площею 0,0630 га, він звернувся із відповідною заявою до Петриківської селищної ради. 13.05.2015 ним також отримано письмову згоду, без нотаріального посвідчення, від директора Підприємства ОСОБА_4 на вилучення та передачу в оренду Позивачу земельної ділянки площею 0,0630 га із земель, що перебувають у постійному користуванні Відповідача на підставі державного акту на право постійного користування землею.

Рішенням сесії Петриківської селищної ради №1020-47/VІ від 21.08.2015 Позивачу надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0630 га в оренду із цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: проспект ОСОБА_2 (колишня вул. Леніна), 59-а, смт. Петриківка.

Однак, відповідачі відмовили Позивачу у погодженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, оскільки спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Підприємства на підставі державного акту на право постійного користування землею.

Суд зазначає, що за змістом ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти. За цією статтею право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Виходячи з аналізу положень ст.ст. 182, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені ст. 141 ЗК України.

Згідно ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі:

а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі;

в) конфіскації земельної ділянки;

г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності;

ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки;

д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Доказів, про таке повідомлення матеріали справи не містять та сторонами не надано.

При цьому, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч.ч.2, 3 ст. 134 ЗК України, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Надана позивачем письмова згода директора Підприємства ОСОБА_10 вказаним вимогам не відповідає. Окрім того, як зазначив представник Відповідача наразі така згода не надавалася.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що мається добровільна відмова від права постійного користування спірною земельною ділянкою, а тому на цій підставі дане право не може бути припинено.

Ще однією підставою припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом, яке здійснюється в порядку ст. 149 ЗК України.

В матеріалах справи відсутні докази наявності рішень про вилучення у Відповідача земельної ділянки.

Отже з даних підстав право постійного користування також не може бути припинено.

Також підставою припинення права постійного користування є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на розташовані на ній обєкти нерухомості передбачено зокрема ст. 377 ЦК України та 120 ЗК України.

Так ст. 120 ЗК України передбачено, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК України і ст.120 ЗК України в редакції закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" від 5.11.2009 №1702-VІ).

В матеріалах справи відсутні відомості про державну реєстрацію права власності або користування на спірну земельну ділянку за ОСОБА_9, ОСОБА_3 та Позивачем. Спірна земельна ділянка у відповідному розмірі та з відповідним кадастровим номером зареєстрована 07.04.2015.

Таким чином, до власника мозаїчного цеху перейшло право на земельну ділянку під мозаїчним цехом в обсязі та на умовах, установлених на момент ухвалення рішення судом у справі №2-205-2008.

Отже і з цих підстав не може бути припинено право Відповідача постійного користування спірною землею.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність підстав примусового припинення прав на земельну ділянку, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог Позивача, а тому в задоволенні позову про примусове припинення права постійного користування земельною ділянкою та визнання права на оренду і зобов'язання вчинити дії, як похідних вимог, слід відмовити повністю.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю суд не надає оцінки щодо застосування строків позовної давності.

Доводи Позивача, що Відповідач не має правових підстав для набуття права постійного користування на земельну ділянку із земель комунальної власності, суд з огляду на межі розгляду справи, до уваги не приймає, так як наразі державний акт на право постійного користування землею є дійним та в законному порядку не скасований.

Не можуть бути застосовані у даній справі, як підстава задоволення позову, рішення Європейського суду з прав людини від 30.06.2006 у справі "Федоренко проти України" (щодо позбавлення прибутку за договором, який передбачає захист від інфляції); у справі "Скретч проти Сполученого Королівства" (щодо відмови в продовженні договору оренди землі на якій збудовані будівлі, через перевищення органом місцевої влади своїх повноважень), оскільки у справі, яка розглядається, обставини справи є істотно відмінними.

Інші доводи сторін на висновки суду не впливають.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, за відсутності клопотань про розподіл процесуальних витрат з боку Відповідача, витрати понесені Позивачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, колективного підприємства ''Меркурій'', третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області про визнання права користування земельною ділянкою, припинення права постійного користування відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 08.08.2016.

Суддя ОСОБА_12