АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5916/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лукяненко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля ‎Hyundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3.

Витребувано автомобіль Hyundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 із чужого незаконного володіння.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на комбайн фірми «Рhilips», блендер фірми «Gorenje» та комод фірми «Merx».

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що автомобіль Hyundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ОСОБА_2 купувала вказаний автомобіль за власні кошти. Також зазначає, що суд помилково вважав, що квартира АДРЕСА_1 була проінвестована за власні кошти ОСОБА_3 до укладення шлюб, в той час, як частина коштів за вказану квартиру була сплачена ними спільно після укладення шлюбу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 19 жовтня 2007 року по 17 березня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6-7).

Сторони мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 (а.с.12).

09 жовтня 2006 року ОСОБА_3 уклав з ЗАТ «Національна будівельна компанія» договір про участь у будівництві об'єкту нерухомості (квартири) № НБ-0192 (а.с.58-59).

Відповідно до п.2.1. вказаного договору, ЗАТ «Національна будівельна компанія» зобов'язалось збудувати, ввести в експлуатацію та передати у власність об'єкт нерухомості, вказаний в п.2.3 цього договору, ОСОБА_3, а останній зобов'язався придбати у власність лот облігацій, емітованих ЗАТ «Національна будівельна компанія», у визначенні інформацією і цим договором терміни, пред'явити лот до погашення та прийняти об'єкт нерухомості (квартиру) на визначених договором умовах.

Того ж дня між ТОВ «Деннік» та ОСОБА_3 було укладено договір комісії № КО-95, відповідно до якого ТОВ «Деннік» зобов'язалось надавати послуги з купівлі від свого імені та за рахунок ОСОБА_3 цінних паперів, а саме «Облігацій», а ОСОБА_3 в свою чергу прийняти та оплатити облігації в кількості 817 штук відповідно до розрахунку придбання лоту облігацій (а.с.60-63).

Відповідно до довідки від 29 січня 2007 року про кількість закріплених за ОСОБА_3 вимірних одиниць в закріпленому об'єкті нерухомості згідно договору про участь у будівництві об'єкту нерухомості (квартири) № НБ-0192 від 09 жовтня 2006 року ОСОБА_3 оплачено 817 облігацій (а.с.65). Вказані обставини також підтверджуються копіями квитанцій від 12 жовтня 2006 року, від 16 жовтня 2006 року, 07 грудня 2006 року, меморіальним ордером № 1612003 від 29 січня 2007 року та виписками про залишення на рахунку в цінних паперах № 100091 від 17 жовтня 2006 року, 14 грудня 2006 року та 06 лютого 2007 року (а.с.66-72).

24 червня 2009 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20).

07 березня 2013 року під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Hundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3.

Відповідно до відомостей, наданих УДАІ ГУМВС України у м. Києві 28 липня 2015 року, автомобіль Hundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 був проданий ОСОБА_3 та перереєстрований на підставі довідки-рахунку № ААЕ290509 від 21 липня 2015 року на ОСОБА_4 (а.с.52).

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль Hundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 та витребувати його із чужого незаконного володіння, визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на телевізор фірми «Philips», акустичну систему фірми «Sony», комбайн фірми «Philips», блендер фірми «Gorenje», холодильник «Hotpoint-Ariston», пральну машину фірми «Electrolux» та комод фірми «Merx» в порядку поділу спільного майна подружжя, вселити її із дочкою ОСОБА_8 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні їй та ОСОБА_8 вказаною квартирою.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, визнавши за нею право власності на 1/2 частину автомобіля ‎Hyundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, та витребувавши зазначений автомобіль із чужого незаконного володіння, крім того, суд визнав за позивачем право власності на комбайн фірми «Рhilips», блендер фірми «Gorenje» та комод фірми «Merx».

При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 була проінвестована ОСОБА_3 до шлюбу за особисті кошти, а тому є його особистою власністю та не підлягає поділу. Вимоги про визнати за позивачем право власності на телевізор фірми «Philips», акустичну систему фірми «Sony», холодильник «Hotpoint-Ariston» та пральну машину фірми «Electrolux» задоволенню не підлягають в зв'язку з відсутністю вказаного майна. Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля ‎Hyundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, суд виходив того, що вказаний автомобіль було придбано за час шлюбу та він є спільною власністю подружжя.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 до шлюбу, а тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що квартира є його особистою власністю та не підлягає поділу як майно подружжя.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що частину коштів за квартиру АДРЕСА_1 було сплачено під час шлюбу за спільні кошти подружжя, як безпідставні, оскільки ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_2 на те, що автомобіль Hundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 є її особистою власністю, оскільки остання не довела джерело його придбання. Заявляючи вимоги, ОСОБА_2 зазначала, що вказаний автомобіль був придбаний на кошти, які подарувала їй її мати, проте,не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобіля та його витребування з чужого незаконного володіння з огляду на наступне.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей, наданих УДАІ ГУМВС України у м. Києві 28 липня 2015 року, автомобіль Hundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 був проданий ОСОБА_3 та перереєстрований на підставі довідки-рахунку № ААЕ290509 від 21 липня 2015 року на ОСОБА_4 (а.с.52).

Визнаючи право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частини вказаного автомобіля та ухвалюючи рішення про витребування його з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції, не врахував того, що на момент ухвалення рішення автомобіль було відчужено відповідачем. Позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним не заявлено.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 відчужив автомобіль без згоди ОСОБА_2, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню половина його вартості в порядку поділу майна подружжя.

Відповідно до висновку про вартість майна - колісного транспортного засобу від 14 квітня 2016 року, наданого ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції, ринкова вартість автомобіля Hundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 становить 326 728,00 грн. ОСОБА_4 погодився з вказаною вартістю автомобіля.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 163 364,00 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Hyundai Tucson 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3.

Доводів щодо незаконності рішення в частині поділу іншого майна, а саме побутової техніки та меблів, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль та витребування майна з чужого незаконного володіння, ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль та витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Hyundai Tucson 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, у розмірі 163 364,00 (сто шістдесят три тисячі триста шістдесят чотири) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль