Номер провадження 2/522/577/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі судового засіданні ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості у розмірі 14 8216,26 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали просили у його задоволенні відмовити. ОСОБА_2 також просила суд застосувати строки позовної давності згідно ст. 267 ЦК України.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 23.07.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 була укладена угода № 137064. Вказана угода укладена щодо надання послуг з придбання автомобілю «Автоплан».

30.05.2007 року ОСОБА_2 була надано право на придбання автомобілю, яким вона скористалася та у червні 2007 року отримала автомобіль Daewoo Sens.

Відповідачка ОСОБА_2 зобовязалась сплатити стовідсоткову вартість автомобілю та вартість наданих послуг шляхом сплати 84 щомісячних повних внесків.

09.06.2007 року між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким вони зобовязались відповідати як солідарні боржники перед кредитором.

08.06.2011 року позивач направив відповідачам вимогу про погашення заборгованості

Відповідачка ОСОБА_2 своєю заявою просив на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за угодою позовна давність за вимогами кредитора про повернення коштів, повернення яких відповідно до умов угоди, шляхом внесення щомісячних повних внесків, повинна обчислюватися з моменту настання строку внесення чергового внеску.

Таким чином, суд, враховуючи положення статей 256, 257, ч.2 ст.258,ч.1,5 ст.261,ч.3 ст.267 ЦК України щодо строку позовної давності, з урахуванням вищевказаних обставин справи і факту предявлення позову, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. 256, 257,ч.2ст.258,ч.1,5 ст. 261, ч.3 ст. 267, 525-527,530,612,623,1054 ЦК України, ст. 10, 11, 209, 212-215, 217, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

29.06.2016