Номер провадження: 22-ц/785/3328/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Заїкіна А.П., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Сідлецька Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ сумісно нажитого майна та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

В проваджені Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ сумісно нажитого майна та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ сумісно нажитого майна було задоволено частково. Поділено спільне сумісне майно подружжя, виділено ОСОБА_3 1/4 частину житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області та 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, що розташована за адресою: вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області та на 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, що розташована за адресою: вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області. В задоволенні інших позовних вимог було відмовлено. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації було відмовлено (т.2, а.с.27-30).

04.03.2016 року ОСОБА_2, як правонаступник ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ сумісно нажитого майна та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації, а також клопотання про поновлення строку (т.2, а.с. 43-48).

19.04.2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як іншими правонаступниками, було подано заяви, відповідно до яких апеляційну скаргу ОСОБА_2 вони не підтримують та вважають рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року справедливим і законним (т.2, а.с. 65-66).

23.04.2016 року суддею апеляційного суду Одеської області Дрішлюком А.І. було поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито провадження за апеляційною скаргою (т.2, а.с.54-55).

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали.

ОСОБА_6, ОСОБА_5 та представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

В процесі розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було подано клопотання про закриття провадження у справі, в звязку з тим, що спірні правовідносини між усіма правонаступниками не допускають правонаступництва ОСОБА_2 на всі майнові права первісного позивача (померлої матері ОСОБА_3), а тому на підставі п. 1 ч. 6 ст. 205 ЦПК України апеляційне провадження, на думку заявників, підлягало закриттю (т.2, а.с. 74).

17.05.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області в закритті апеляційного провадження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було відмовлено виходячи з того, що в клопотанні було порушено питання з мотивів, оцінка яким може бути надана лише по завершенню апеляційного провадження під час прийняття рішення по суті апеляційної скарги (т.2, а.с. 79-80).

Дослідивши вимоги апеляційної скарги по суті, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі колегія суддів виходить з наступного. Предметом судового розгляду в суді першої інстанції був спір щодо поділу спільного сумісного майна, яке належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також у звязку з цим виділення ОСОБА_3 ? частини житлового будинку, ? частини земельної ділянки загальною площею 0,2500 гектара для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташовані за адресою вул. Середня, 12, в с. Попаздра Білгород-Дністровського району Одеської області, а також визнання за нею права власності на вказані обєкти.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ сумісно нажитого майна було задоволено частково. Поділено спільне сумісне майно подружжя та виділено ОСОБА_3 1/4 частину житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області та 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області та право власності на 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 під час провадження в цивільній справі за позовом до ОСОБА_4 про розподіл сумісно нажитого майна мала двох представників, яких уповноважувала здійснювати представництво своїх інтересів в суді. Зокрема, ОСОБА_7 (т.1, а.с. 69) та ОСОБА_2 (т.1, а.с. 70). Досліджуючи матеріали справи, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 по черзі представляли інтереси ОСОБА_3 в суді. Зокрема, журнал судового засідання від 06.03.2012 року (т.1, а.с. 79-82) та від 19.11.2013 року (т.1, а.с. 176-177) вказує, що інтереси представляла ОСОБА_2. 11.04.2014 року ОСОБА_7 (т.1, а.с. 231-242). В журналі судового засідання від 09.12.2014 року, тобто день прийняття і оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, в якості представника була присутня ОСОБА_7 (т.2, а.с. 24-25). Згідно зі ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. (т.2, а.с. 27-30).

Як свідчить розписка дана ОСОБА_7 судове рішення вона отримала 19.12.2014 року (т.2, а.с. 31), тобто ще за життя позивачки по справі. З наведеного слідує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 могли знати волю ОСОБА_3 з приводу рішення і мали можливість від її імені в якості представників оскаржити дане рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року в межах строку апеляційного оскарження, проте не скористалися нею. Таким чином, є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 не бажала оскаржувати дане рішення.

Таким чином безпосередньо позивачем рішення не оскаржувалося, при цьому ОСОБА_3 померла 23.12.2014 року (т.2, а.с. 38). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно зі ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Як зазначається в постанові Пленуму Верховного Суду України № 22 від 24.10.2008 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» якщо правонаступництво допускається, воно може мати місце на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі на стадії апеляційного оскарження судового рішення. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. Тому право апеляційного оскарження судових рішень у межах установлених статтею 294 ЦПК строків належить і її правонаступнику. Варто зазначити, що спадкування передбачає матеріальне правонаступництво, яке має універсальний характер та повязується з прийняттям спадщини, а також процесуальне правонаступництво, доля якого залежить від матеріального. Таким чином, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як особи які прийняли спадщину (т. 2, а.с. 40) отримали рівний обсяг прав та обовязків у звязку зі смертю матері, яка мала процесуальний статус позивача.

ОСОБА_2, як одна зі спадкоємців, подала апеляційну скаргу. Натомість, інші правонаступники не погодилися з її процесуальною позицією. Таким чином, між спадкоємцями виник спір щодо обсягу прав та обовязків померлої у звязку з чим вони зайняли різні процесуальні позиції по відношенню до предмета спору та рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Право доступу до суду апеляційної інстанції, у тому числі, для оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року, є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, гарантовано Європейською конвенцією з прав людини з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що як спадкоємиця та процесуальний правонаступник через свого представника отримала це рішення суду в канцелярії місцевого суду та ознайомилася з ним та матеріалами справи лише 18.02.2015 року (т.2, а.с. 49). Звідси випливає, що ОСОБА_2 дійсно отримала право замінити свою матір як сторону провадження по справі про поділ спільного сумісного майна. Але, зважаючи на той факт, що ОСОБА_7, а також ОСОБА_2, як представники позивачки ОСОБА_3 могли подати апеляційну скаргу, але не скористалися цією можливістю не можна вважати таким, що відповідає волі позивачки. Таким чином, спір про поділ спільного сумісного майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можна вважати вирішеним, а провадження по справі завершеним і таким, по відношенню до якого у її правонаступників не виникає нових прав та обовязків після рішення суду першої інстанції.

В такому контексті порушення ОСОБА_2 питання про визнання за нею права власності на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину земельної ділянки під обслуговування по вул. Середня, 12, с. Попаздра, Білгород-Дністровського району Одеської області, виходить за межи розглянутого спору, його предмету та підстав, тобто дані вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому вказане питання не може бути вирішено судом апеляційної інстанції.

Крім цього, відхиляючи довід апелянта стосовно того, що за час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будинок, який розташований за адресою вул. Середня, 12 в с. Папаздра, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області було суттєво переобладнано: було добудовано більшу частину житлового будинку, збільшено кількість кімнат, замінено покрівлю будинку, замінено усі столярні вироби, здійснено внутрішні та зовнішні штукатурно-малярні роботи колегія суддів виходить з наступного.

Апелянтом зазначається, що ОСОБА_4 подавши до суду уточнення до позовних вимог зустрічної позовної заяви від 09.12.2014 року довів цей факт, зокрема тим, що добудована частина будинку склала 33,7 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту, який знаходиться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 8-11). Разом з тим власно подача позову, в задоволенні якого було відмовлено, та рішення за яким не було оскаржено стороною не є визнанням обставин в значенні ст.ст. 60-62 ЦПК України.

При цьому щодо процесуальних особливостей розгляду справи в суді першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. ОСОБА_3 було подано до суду позовну заяву 03.11.2011 року (т.1, а.с. 3-4), уточнену позовну заяву 22.02.2012 року (т. 1, а.с. 54-56), а також уточнену позовну заяву від 22.04.2014 року (т.1, а.с. 248-250). Зокрема, в останній зазначається про збільшення позовних вимог, в частині, що стосується добудування житлового будинку.

Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки доказів істотного збільшення вартості житлового будинку внаслідок власних затрат ОСОБА_3 суду першої інстанції надано не було. При цьому посилання апелянта на труд інших членів родини, слід оцінювати в контексті розяснень Верховного суду України наданих в абз. 3 п. 4 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» N 7 від 04.10.1991 року, згідно з якими спільна сумісна власність виникає коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Тобто власно участь апелянта в добудові, в тому числі господарських споруд не обумовлює у неї виникнення права власності на частину спірного майна.

Таким чином, апеляційна скарга на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Одеської області

ОСОБА_8

ОСОБА_9