ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1891/16-ц
Провадження № 2/362/1497/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого -судді К.В.Медведєва, при секретарі - М.В.Шевченко, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та процентів за безпідставне користування чужими грошовими коштами,-

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки, і в серпні 2010 року між позивачем та відповідачем за результатами проведених переговорів щодо можливості підключення позивача до належної відповідачу трансформаторної підстанції № 1721, яка знаходиться у смт. Глеваха з метою забезпечення постачання електроенергії на земельну ділянку позивача.

В позовній заяві зазначено, що в ході таких переговорів на підтвердження наявності у відповідача технічної можливості забезпечити позивача електричною енергією в необхідному обсязі у випадку підключення позивача до підстанції відповідача, відповідачем було надано позивачу копію договору про користування електричною енергією від 15.03.2008 року № 200655599, укладеного між ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та відповідачем, терміном дії в три роки (тобто до березня 2011 р.) з автоматичним щорічним продовженням. Позивач зазначає, що вказаним договором відповідачу не встановлено обмежень у праві постачати електричну енергію субспоживачам, договором визначено обсяги постачання електричної енергії Відповідачу як споживачу а також субспоживачам.

В позовній заяві зазначено, що 11.08.2010 року в результаті зазначених переговорів між відповідачем та позивачем було укладено договір про надання відповідачем позивачу права на використання належної відповідачу підстанції з метою забезпечення постання електроенергії на земельну ділянку позивача. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобов'язався передати позивачу у безстрокове користування свою підстанцію в об'ємі приєднувальної потужності 5кВт, з напругою 380 В, з тим, щоб позивач за письмовою згодою відповідача в будь-який час міг здійснити підключення до підстанції з метою організації постачання електроенергії на свою земельну ділянку.

За це позивач зобов'язався сплатити відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, при цьому половина цієї суми передавалась в доларах, а інша в гривнях за актуальним на той час курсом - в розмір 8100 грн. позивачем виконано свої зобов'язання перед відповідачем за договором в повному обсязі, а саме 11.08.2010 року ним було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 1000 доларів США та 8100 гривень шляхом передачі зазначених коштів відповідачу готівкою через свою дружину ОСОБА_3 (яка діяла за дорученням позивача), про що від відповідача було отримано відповідну письмову розписку.

Позивач зазначив, що відповідач кошти отримав і в заяві відповідача від 11.08.2010 р. на ім'я начальника відділу приєднання споживачів ЗАТ АС Київобленерго, якою він погодив приєднання електричних мереж позивача, до своєї підстанції з зазначенням місця розташування земельної ділянки позивача, приєднувальної потужності - 5кВт та напруги 380 В,примірник якої надав позивачу.

Позивач стверджує, що згідно умов договору позивач на власний розсуд мав визначити момент свого підключення до підстанції відповідача без обмеження цього моменту будь-якими строками. Станом на день подання цього позову позивач не скористався своїм правом фізично здійснити приєднання до підстанції відповідача, оскільки планував це здійснити в майбутньому.

Позивач в позові зазначив, що 17.11.2015 року з телефонної розмови з відповідачем дізнався про те, що влітку 2015 р. відповідач здійснив відчуження підстанції та більше не має її у своїй власності, що відбулось без попереднього повідомлення та без отримання згоди позивача.

Тому позивач вважає, що відповідач зобов'язаний повернути йому грошові кошти з процентами.

Представник відповідача подала суду заперечення проти позову, в яких вказала, що договору в розумінні єдиного письмового документу не складалося. Натомість з розписки вбачається, що обов'язок відповідача обмежувався лише наданням дозволу на 5кВт електроенергії, на виконання якого відповідач надав заяву, якою надав погодження до приєднання до його трансформаторної підстанції № 1721 позивачу.

Також в запереченнях зазначено, що сторони не погоджували певні строки підключення позивача до підстанції відповідача. Мова йшла лише про надання дозволу, який позивач отримав. Те, що позивач протягом п'яти років не скористався своїм правом на підключення до підстанції, вини відповідача немає. Відповідач свої зобов'язання, визначені розпискою, виконав в повному обсязі, жодних інших зобов'язань відповідач на себе не брав.

Тому відповідач проти задоволення позову заперечив.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та вказав, що до енергопостачальної організації не звертався.

В судовому засіданні представники позивача зазначили, що між сторонами спору укладено змішаний договір, який регулюється загальними положеннями про зобов'язання. За умовами цього договору позивач сплатив кошти в сумі 2000 доларів США, за підключення до електропостачання позивача, і це право позивача не обуло обмежено в часі, а тому останній вправі звернутися до відповідача за підключенням в будь-який час в майбутньому аж до того часу, поки позивач має право на земельну ділянку. Представник позивача зазначив, що відповідач кошти позивачу не повернув, а тому позивач просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що все визначене в розписці, все виконано. Про будь-які інші умови, в розписці не йдеться, а тому позивач немає права вимагати інших обов'язків не обумовлених розпискою. У відповідача лише був обов'язок надати за плату дозвіл на підключення.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_2, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯМ№757302 та відмітки на останньому про перехід права власності.

Згідно договору про користування електричною енергією № 200655599 від 15.03.2008 року, укладений між відповідачем та ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» останній укладено на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженням на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.

Згідно розписки від 11.08.2010 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 1000 доларів США та 8100 грн. «за отримання дозволу на 5 кВт електроенергії».

Відповідно до заяви від 11.08.2010 року складену ОСОБА_2 на ім'я Начальника відділу приєднання споживачів ЗАТ АС Київобленерго ОСОБА_4 погоджено ОСОБА_2 приєднання до його трансформаторної підстанції №1721 ОСОБА_1, вул. Академічна, 30 розташованої в смт. Глеваха, вул. Карла Маркса, 17. Приєднувана потужність 5 кВт, напругою 380 вт.

Згідно договору від 10.06.2015 року № відповідач безоплатне передав ПАТ «Київобленерго» об'єкти електропостачання.

18.12.2015 року позивач направив відповідачу вимогу (претензію) про повернення грошових коштів, в якій вимагав повернути позивачу 2000 доларів США, сплачені за підключення до електроенергії. Вимога мотивована тим, що позивачем виконано зобов'язання та сплачено кошти за підключення до електроенергії, проте 17.11.2015 року з телефонної розмови з ОСОБА_2 позивач дізнався про те, що відповідач відчужив підстанцію та більше не має її у своїй власності.

ПАТ «Київенерго» листом від 04.03.2016 року № 05/361-Пр/В-332 на запит позивача повідомило останньому, що трансформаторна підстанція ТП-10/0,4 кВ № 1721 безоплатно перейшла у власність ПАТ «Київобленерго» від фізичної особи 10.06.2015 року на підставі договору. Також в листі зазначено, що приєднання електроустановок споживачів до РУ-0,4 кВ ТП-10/0,4 кВ здійснюється Товариством у порядку та на умовах передбачених Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17.01.2013 року № 32. Крім того, в листі зазначено що інформацію щодо стану трансформаторних підстанцій товариства, в тому числі ТП-10/0,4 кВ № 1721, розміщено на офіційному веб сайті ПАТ «Київобленерго» за посиланням http://www.koe.vsei.ua/koe/index.php?page=56.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, допитаний як свідок, показав, що останній мав намір підключитися до 5 кВт електроенергії і його намір не був обмежений у часі, тому його дружина, за усним дорученням позивача, передала відповідачу кошти в сумі еквівалентній 2000 доларам США, а саме 1000 доларів США та 8100 грн. До передачі грошових коштів позивач пересвідчився в тому, що між відповідачем та ПАТ «Київобленерго» укладено договір, який діє до 2011 року з правом пролонгації, оскільки позивачу було надано копію вказаного договору. В наступному, коли позивач дізнався про відчуження відповідачем трансформаторної підстанції, відповідач відмовився повертати кошти і запропонував підключитися в загальному порядку. Позивач вказав, що в його розумінні за умовами договору буде надано безстроковий дозвіл на підключення, проте ці умови детально не обговорювались. Сам факт передачі підстанції відповідачем іншій особі підтверджує неможливість виконати зобов'язання по підключенню позивача до електроенергії, оскільки предметом договору було лише не сам дозвіл на підключення, а також і саме підключення. Також свідок зазначив, що не знав точно, як діяти далі після отримання дозволу від відповідача, та вважав що це може обговорено пізніше коли виникне необхідність, проте не очікував відчуження відповідачем підстанції.

Дружина позивача ОСОБА_3, допитана як свідок, пояснила суду що за дорученням чоловіка передала кошти відповідачу в сумі 1000 доларів США і 8100 грн. також свідок вказала, що предметом договору був не лише папірець з дозволом а й безпосередньо підключення та і користування електроенергією.

Відповідач ОСОБА_2, допитаний як свідок, пояснив суду що не збирався відчужувати трансформаторну підстанцію, але після зміни правил підключення до електромережі, був змушений передати трансформаторну підстанцію для того, що абоненти мали можливість підключитися до останньої. Свідок вказав, що в телефонних розмовах повідомляв про необхідність якнайшвидшого підключення. Свідок зазначив, що поніс значні витрати на створення трансформаторної підстанції і залежно від обсягу потужності, яка була потрібна сусідам, за компенсацію надавав дозволи на підключення до трансформаторної підстанції, при цьому він особисто для себе облік потужностей для підключення з тим, щоби не перевищити потужність підстанції. Щодо порядку підключення, то свідок вказав, що він не є суб'єктом господарювання, жодних ліцензій на електротехнічні роботи не має, і особи з його дозволом звертались до енергообслуговуючої організації за підключенням, розроблявся проект підключення та відбувалося безпосередньо підключення. За твердженням свідка, останній лише на надання дозволу, а реалізацію підключення здійснювали інші організації куди мав звернутися позивач. Предметом домовленості з позивачем було лише надання дозволу на підключення.

Відповідно до вимог ст. 11, 509 Цивільного кодексу України між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Отже між сторонами спору виникли договірні відносини (договір).

З матеріалів справи та показів свідків вбачається, що між сторонами спору укладено непоіменований договір, предметом якого є сплата позивачем грошових коштів відповідачу в обумовленій сумі, а відповідач зобов'язується надати позивачу дозволу на 5 кВт електроенергії потужності підключення до трансформаторної підстанції відповідача №1721.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Оскільки, позивач, через представника - свою дружину, сплатив, а відповідач отримав обумовлені сторонами договору грошові кошти, то відповідач був зобов'язаний виконати свій обов'язок та надати згоду. При цьому строк виконання зобов'язання не було визначено, і відповідач при отриманні грошових коштів надав письмовий дозвіл, обумовлений предметом договору і така згода була прийнята, як виконання.

При цьому посилання позивача на те, що предметом договору було не лише отримання дозволу а й безпосередньо підключення судом відхиляються виходячи з наступного.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Отже, сторони мають діяти справедливо, добросовісно та розумно.

По-перше, як зазначив позивач, допитаний як свідок, то останній знав про строк дії договору укладеного між відповідачем та ПАТ «Київобленерго» і дію останнього до 2011 року з правом пролонгації. Отже, позивач за розумної турботливості мав можливість до закінчення дії цього договору реалізувати можливість підключитися до електроенергії за наявним дозволом відповідача.

По-друге, відповідач не мав права на безпосереднє підключення позивача, відповідач мав можливість лише надати дозвіл на підключення.

Тому очікування позивача на безстроковий дозвіл на підключення, на фактичне підключення відповідачем та на забезпечення саме відповідачем ділянки позивача електроенергією були невиправданими та не ґрунтувалися ні на умовах договору, ні на нормах законодавства та інших нормативно-правових актів.

По-третє,постановою НКРЕ від 29.08.2008 N 1050 « Про визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕ від 14 грудня 2005 року N 1137» було скасовано дію Правил приєднання електроустановок до електричних мереж та, відповідно, Методику обрахування плати за приєднання електроустановок до електричних мереж. В 2009 році НКРЕ було розроблено та затверджено постановою від 17.12.2009 № 1422 Правила надання і погодження технічних умов на підключення до мереж (споруд) електроенергетики. Але Міністерством юстиції України було відмовлено в державній реєстрації цього нормативно-правового акта у зв'язку з рядом суттєвих зауважень та повернуто до НКРЕ на доопрацювання. У зв'язку з неможливістю одночасно врахувати зауваження Міністерства юстиції України та інших заінтересованих міністерств та відомств постановою НКРЕ від 10.06.2010 № 701 постанова НКРЕ від 17.12.2009 № 1422 була скасована.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо плати за приєднання до мереж суб'єктів природних монополій» від 22.06.2012 № 5021-VI, який набрав чинності з 1 січня 2013 року, передбачено надання НКРЕ повноважень щодо розробки Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, Порядків розрахунку плати за приєднання об'єктів замовників до газових та електричних мереж, типових форм договорів про приєднання, типових форм технічних умов на приєднання електроустановок до електричних мереж та інших нормативно-правових актів, якими буде врегульована процедура приєднання до електричних та газових мереж.

Слід зазначити, що п.4 прикінцевих положень Закону № 5021-VIзазначено, що Кабміну та НКРЕ у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом слід забезпечити прийняття нормативно-правових актів, передбачених цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, а також забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Відтак, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики прийняла постанову від 17.01.2013 року № 32 «Про затвердження Правил приєднання електроустановок до електричних мереж», якою врегулювала питання приєднання електроустановок до електричних мереж. Так, з вказаних Правил, зокрема з п. 1.3., вбачається, що можливість підключення відповідача до підстанції позивача не передбачена.

Отже, в наслідок недобросовісного, нерозумного зволікання позивача з підключенням до електромережі змінилося нормативно-правове регулювання такого підключення, внаслідок чого позивач не реалізував дозвіл відповідача на підключення .

З цього випливає, що відповідач виконав свій обов'язок належним чином і таке виконання було прийнято стороною позивача. А неможливість підключення до трансформаторної підстанції виникло в наслідок нерозумного та недобросовісного зволікання позивача та була обумовлена не діями відповідача а зміною законодавства.

При цьому, суд вважає обґрунтованим інтерес відповідача на отримання компенсації за надання дозволу на підключення до трансформаторної підстанції, оскільки відповідач самостійно поніс затрати на створення потужностей трансформаторної підстанції.

Більш того, суд враховує, що ПАТ «Київобленерго» листом повідомило позивача про можливість перегляду стану трансформаторних підстанцій товариства, в тому числі ТП-10/0,4 кВ № 1721 на офіційному веб сайті ПАТ «Київобленерго» за посиланням http://www.koe.vsei.ua/koe/index.php?page=56, де можна перевірити можливість підключення в загальному порядку та визначено вартість такого підключення. Отже, внаслідок зволікання позивача, останній просить суд стягнути кошти з відповідача, при цьому позивач не буде позбавлений можливості підключитися до трансформаторної підстанції на інших, більш вигідних умовах. Тому такі вимоги позивача не можуть вважатися справедливими.

Враховуючи викладене, позов є необґрунтованим, матеріалами не підтверджується та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 60, 61, 74, 88, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя