Категорія 54 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючого: Рибчинського В.П.,

суддів: Колоса С.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря: Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду від 18 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів Промінь, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача департаменту освіти Вінницької міської ради та третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача департаменту освіти і науки Вінницької обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування п.13 протоколу №3 атестаційної комісії від 18.04.2013р. щодо визнання незаконним і скасування листа атестаційної комісії в частині прийнятого стосовно ОСОБА_2 рішення, про визнання незаконним та скасування наказів №34 від 28.05.2013 р. про переведення ОСОБА_2 на іншу роботу, №24-к від 01.06.2013 р. про її звільнення з роботи та про поновлення ОСОБА_2 на раніше займаній посаді і стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

12 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів Промінь, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача департаменту освіти Вінницької міської ради та третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача департаменту освіти і науки Вінницької обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування п.13 протоколу №3 атестаційної комісії від 18.04.2013р. щодо визнання незаконним і скасування листа атестаційної комісії в частині прийнятого стосовно ОСОБА_2 рішення, про визнання незаконним та скасування наказів №34 від 28.05.2013 р. про переведення ОСОБА_2 на іншу роботу, №24-к від 01.06.2013р. про її звільнення з роботи, про поновлення ОСОБА_2 на раніше займаній посаді та про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно наказу №38 від 31.08.2000 р. вона працювала на посаді вчителя - реабілітолога Вінницького центру соціальної реабілітації дітей -інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України. За час трудової діяльності на займаній посаді здобула вагомий професійний та життєвий досвід у педагогічній роботі, завжди займала активну громадську позицію. Має понад 50 років педагогічного стажу, є членом спілки журналістів України, ветераном праці та дитиною війни. За високі досягнення у професійній та громадській діяльності неодноразово відзначалась грамотами та подяками, нагороджена орденом «ОСОБА_3 ІІІ ступеня». Жодних стягнень не мала. При призначенні нового керівництва у травні 2012 р. на загальних зборах центру «Промінь» в присутності керівників області, на правах ветерана праці з багаторічним досвідом роботи, піддала різкій критиці заступника директора центру ОСОБА_4 за її значні недоліки у професійній роботі та невміння працювати з людьми. Вважає, що саме з цього часу керівництво центру «Промінь» почало ставитись до неї недоброзичливо та упереджено. Зокрема, при проведенні чергової атестації педагогічних працівників, атестаційною комісією 1 рівня - Вінницького центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» (пункт 13 протоколу №3 від 05.04.2013 р.) було прийняте рішення про невідповідність її займаній посаді вчителя - реабілітолога та раніше присвоєній кваліфікації «спеціаліста першої категорії». На вказане рішення атестаційної комісії центру «Промінь» позивач подавала апеляційну скаргу до департаменту освіти і науки Вінницької обласної державної адміністрації, яку для розгляду за належністю було направлено до атестаційної комісії II - го рівня - департаменту освіти Вінницької міської ради. Але проявивши упередженість та однобічну зацікавленість на користь центру «Промінь», атестаційна комісія II-го рівня розглянула апеляцію позивача поверхово, внаслідок чого залишила її без задоволення, а рішення атестаційної комісії Вінницького центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» без змін (протокол № 8 від 08.05.2013 р.). Після цього, наказом № 34 від 28.05.2013 р. відповідач спочатку незаконно перевів її на посаду вихователя, а згодом за наказом № 24 -к від 01.06.2013 р. звільнив її з роботи за ст. 40 п. 2 КЗпП України.

З урахуванням змін та уточнень, викладених у наданій суду заяві від 28.09.2013 р. ОСОБА_2 просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 13 протоколу № 3 атестаційної комісії від 18.04.2013 р., визнати незаконним і скасувати лист атестаційної комісії в частині прийнятого рішення відносно неї, визнати незаконним та скасувати накази № 34 від 28.05. 2013 р. про переведення на іншу роботу, № 24-к від 01.06.2013 р. про звільнення з роботи, поновити на раніше займаній посаді та стягнути заробітну плату за кожний місяць вимушеного прогулу з 01.06.2013 р.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила зазначене рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 31.08.2000 р. працювала в центрі соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» на посаді вчителя - реабілітолога. Обсяг її прав і обовязків визначено посадовою інструкцією вчителя - реабілітолога, з якою ОСОБА_2 ознайомлена. Відповідно до п. 1.1. Положення про Вінницький центр соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» Центр є державною реабілітаційною установою сфери управління Міністерства соціальної політики, метою діяльності якої є здійснення заходів, спрямованих на розвиток та коригування порушень розвитку дитини - інваліда, навчання її основним соціальним та побутовим навичкам, розвиток здібностей, створення передумов для інтеграції в суспільство.

Згідно з Типовим положенням про атестацію педагогічних працівників (надалі - «Положення») на підставі відповідних наказів директора Центру «Промінь» була створена атестаційна комісія та у квітні 2013 р. проведена атестація 1-го рівня педагогічних працівників центру «Промінь». Розділом ІІ «Порядок створення та повноваження атестаційних комісій» цього Положення визначено, що для організації та проведення атестації педагогічних працівників у навчальних та інших закладах, органах управління освітою щороку до 20 вересня створюються атестаційні комісії, І, ІІ і ІІІ рівнів (п. 2.1 Положення). Атестаційні комісії І рівня створюються у дошкільних, загальноосвітніх, позашкільних, професійно - технічних, вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, навчально -методичних (науково - методичних) установах, закладах післядипломної педагогічної освіти, спеціальних установах для дітей, а також закладах охорони здоровя, культури, соціального захисту та інших закладах і установах, у штаті яких є педагогічні працівники (п. 2.2 Положення). Атестаційні комісії ІІ рівня створюються у відділах освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, інших підрозділах місцевих органів виконавчої влади та виконавчих органів рад, у підпорядкуванні яких перебувають навчальні та інші заклади (п.2.3. Положення). Відповідно до абзацу 3 підпункту 5 п. 2.13 Положення атестаційна комісія ІІ рівня також має право розглядати апеляції на рішення атестаційних комісій І рівня.

Атестаційні комісії ІІІ рівня створюються в Міністерстві освіти і науки Автономної Республіки Крим, управліннях освіти і науки обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інших відповідних структурних підрозділах місцевих органів виконавчої влади (п. 2.4. Положення).

Центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні та інші заклади, створюють атестаційні комісії у відповідних міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади або делегують свої повноваження атестаційним комісіям ІІІ рівня (п.2.5. Положення) .

Атестаційна комісія Вінницького центру соціальної реабілітації дітей -інвалідів «Промінь» протокол № 3 від 05.04.2013 р. - 18.04.2013 р.) вирішила, що позивач ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді вчителя - реабілітолога та раніше присвоєній кваліфікації «спеціаліст першої категорії». Відповідно до п. 3.10 Положення про атестацію 19.04.2013 р. позивачу вручений атестаційний лист встановленої форми, де зазначено, що ОСОБА_2 не виявляє достатнього рівня володіння навиками організації корекційно- розвивального процесу в умовах центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів, не володіє сучасними корекційними методиками та не використовує дидактичні посібники і технічні засоби з метою створення максимальної доступності навчального матеріалу для дітей з психофізичними вадами розвитку. В своїй роботі недостатню увагу приділяє формуванню у дітей навичок самообслуговування та соціальної адаптованості. Проявляє ініціативу в організації виховних і розважальних заходів, свят, розваг. Не володіє навиками самоосвіти, не підвищує свій фаховий рівень.

Від підпису про отримання атестаційного листа ОСОБА_2 відмовилась.

Відповідно до п.6.4 Положення педагогічні працівники у десятиденний строк з дня вручення атестаційного листа мають право подати апеляцію на рішення атестаційної комісії до атестаційної комісії вищого рівня. Згідно з п. 6.5 цього Положення апеляція на рішення атестаційної комісії І рівня подається до атестаційної комісії ІІ рівня. Апеляція на рішення атестаційних комісій І та ІІ рівнів може бути подана до апеляційної комісії ІІІ рівня. Пунктом 6.6. зазначеного Положення також передбачено право на оскарження рішень атестаційних комісій до суду.

Позивач ОСОБА_2 обрала спосіб захисту свого права шляхом подачі апеляції на рішення атестаційної комісії І рівня від 18.04.2013 р. (Вінницького центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь») до атестаційної комісії ІІІ рівня, яка 24.04.2013 р. була направлена на розгляд за належністю до атестаційної комісії ІІ рівня - департаменту освіти Вінницької міської ради.

Відповідно до Положення про департамент освіти Вінницької міської ради департамент є виконавчим органом Вінницької міської ради, який створено відповідно до рішення 3 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 14.01.2011 р. за №85. Згідно пункту 2 наказу №599 від 04.09.2012 р. департаменту освіти Вінницької міської ради «Про атестацію педагогічних працівників закладів і установ освіти міста Вінниці в 2012 - 2013 навчальному році», при департаменті створено атестаційну комісію з відповідними повноваженнями.

Згідно з протоколом засідання № 8 від 08.05.2013 р. атестаційна комісія департаменту освіти Вінницької міської ради, колегіальний орган в складі 19 членів атестаційної комісії, за участю позивача ОСОБА_2 вирішила залишити рішення атестаційної комісії центру «Промінь» без змін, а апеляцію ОСОБА_2 без задоволення.

28 травня 2013 року директором центру реабілітації "Промінь" ОСОБА_5 видано наказ № 34, яким ОСОБА_2 запропоновано перевести на іншу роботу.

Наказом № 24-к від 01.06.2013р. ОСОБА_2 звільнено з роботи.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції позивачка та її представник скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи скаргу не визнали та просили відхилити. Представник відповідача також просив суд звернути увагу на те, що керівництво закладу «Промінь» при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_2 врахувало те, що до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення трудової дисципліни, а саме залишення учбового закладу до закінчення робочого часу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 звільнено з роботи законно, мотивуючи тим, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2013 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду, у задоволенні адміністративного позову відмовлено, відповідно визнано законним і обгрунтованим прийняті відносно ОСОБА_2 рішення атестаційних комісій центру «Промінь» (І рівня) і департаменту освіти Вінницької міської ради (ІІ рівня апеляційна інстанція) та не встановлено фактів упередженого ставлення до позивача під час атестації та при розгляді її апеляції. Також суд першої інстанції не взяв до уваги інші доводи позовної заяви, пояснення ОСОБА_2 та її представника про незаконність звільнення з роботи, оскільки вони не підтверджені належними доказами та суперечать фактичним обставинам справи.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна. оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України).

Згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Таким чином, суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що, зокрема, через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов'язки, а від переведення на іншу роботу відмовився.

З матеріалів справи вбачається, що звільнення ОСОБА_2 було проведено за результатами атестації про невідповідність займаній посаді.

В апеляційній скарзі позивачка зазначає про допущення порушень матеріального та процесуального права, а саме невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так вважає, що при постановленні рішення не враховано те, що вона є дитиною війни, утримує дитину-інваліда 2-ї групи, є членом спілки письменників України, відмінником освіти України, ветераном праці, нагороджувалась орденом ОСОБА_3 ІІІ ступеня.

Крім того, зазначає, що судом дано не вірну оцінку проведеній атестації щодо неї, оскільки у висновку атестаційної комісії зазначено, що вона працюючи з підлітками з інвалідністю, не виявляє достатнього рівня володіння навиками організації корекційно-розвивального процесу в умовах центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів, не володіє сучасними корекційними методиками та не використовує дидактичні посібники і технічні засоби з метою створення максимальної доступності навчального матеріалу для дітей з психофізичними вадами розвитку. В своїй роботі недостаню увагу приділяє форсуванню у дітей навичок самообслуговування та соціальної адаптованості. Не володіє навиками самоосвіти та не підвищує свій фаховий рівень.

З даним висновком атестаційної комісії не погоджується також колегія суддів апеляційного суду Вінницької області, оскільки зазначений висновок про те, що ОСОБА_2 не володіє навиками самоосвіти та не підвищує свій фаховий рівень спростовується наданою копією свідоцтва про підвищення кваліфікації 12СПК 938288 від 05 квітня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_2 пройшла курси підвищення кваліфікації в Державному комплексі соціальної реабілітації дітей-інвалідів. За час навчання опрацювала теми про базовий рівень навчання з соціальної роботи, професійний рівень навчання з реабілітації дітей-інвалідів та пройшла цикл практичного навчання. Також позивачка виконала випускну роботу на тему: «ОСОБА_5 заходів із соціальної реабілітації дітей-інвалідів».

Поряд з іншим, висновок про те, що ОСОБА_2 до виконання своїх посадових обовязків відноситься невідповідально, не відзначається результативністю навчально-виховної роботи, загальної та професійної культури апеляційним судом також оцінюється критично, оскільки за 2012-2013 навчальний рік лише двома членами атестаційної комісії з шести (ОСОБА_4, ОСОБА_6Л.) було відвідано у ОСОБА_2 пять заходів, про що свідчить представлені аналізи занять, в яких зазначено їх професійний та методичний рівень. Вказано, що мета не досягнута та дані рекомендації вчителю із зазначенням певних зауважень.

При цьому, в пятирічний міжатестаційний період її заняття відповідальними працівниками закладу не відвідувались.

В проміжному протоколі засідання атестаційної комісії Центру від 18.01.2013 року № 2 в порядку денного якого питанням №2 було «Обговорення результатів відвідування корекційно-виховних працівників» зазначено, що всі заплановані заходи виконуються згідно графіка. Усі педагоги в достатній мірі володіють методами та формами корекційно-розвивальної освіти, педагогічним тактом та майстерністю.

Отже, недоліків в роботі ОСОБА_2 станом на 18.01.2013 року виявлено не було.

Крім того, ОСОБА_2 указом Президента України від 06.01.2012 року № 372-2012 нагороджена орденом княгині ОСОБА_3 як вчитель-реабілітолог Вінницького обласного Центру реабілітації дітей-інвалідів.

Зважаючи на викладене апеляційний суд вважає, що прийняття рішення атестаційною комісією Вінницького обласного центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України щодо невідповідності займаній посаді вчителя реабілітолога ОСОБА_2 є безпідставним.

Колегія суддів також враховує, що 21 травня 2013 року ОСОБА_2 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни (самовільне залишення роботи у робочий час), однак констатує що це порушення не пов'язане з недостатністю кваліфікації. Крім того, за це порушення до позивачки вже застосоване дисциплінарне стягнення, передбачене трудовим законодавством.

Отже, фактичних даних, які б підтверджували недостатню кваліфікацію позивачки, не встановлено. Висновки атестаційної комісії є невмотивованими.

За таких обставин колегія приходить до висновку, що підстав для звільнення позивачки за п. 2 ст. 40 КЗпП України у відповідача не було. Невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді у зв'язку з недостатньою кваліфікацією, її неспроможність виконувати посадові обов'язки у подальшому внаслідок недостатньої кваліфікації належними, достатніми та допустимими доказами не доведена.

Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З довідки про доходи (а.с. 36 т. 2) слідує, що середньоденна заробітна плата позивачки ОСОБА_2 становила 158,94 грн.

За період з 01 червня 2013 року (день звільнення) по 08 червня 2016 року (день ухвалення судового рішення) розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу склав 120 476,52 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3 256,10 грн. слід допустити до негайного виконання (ст. 367 ЦПК України).

Разом з тим, позовні вимоги в частині скасування протоколів засідань атестаційних комісій не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі і не можуть бути предметом окремого оскарження.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 24-к від 01 червня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Поновити ОСОБА_2 на посаді вчителя реабілітолога Вінницького центру соціальної реабілітації дітей інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України.

Стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 120 476, 52 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3 256,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: В.П. Рибчинський

Судді: С.С. Колос

ОСОБА_7