Справа № 522/9675/16-ц
Провадження № 2/522/5807/16
30 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.
при секретарі Скибінській Є. С.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, -
Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , по якому просив зобов`язати ОСОБА_1 шляхом виселення усунути перешкоди у здійсненні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси права користування та розпорядження к. № 16 - площею 10, 3 кв.м. в буд. 35 військового містечка 186 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що в приміщенні будівлі №35 військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться на балансі КЕВ м. Одеси, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , проживає відповідач ОСОБА_1 , який займає к. 16 (площею 10,3 кв. м.), не маючи належних на те підстав, тим самим порушує права позивача розпоряджатись своїм майном .
Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не з`явився, від представника позивача надійшла письмова заява, по якій позивач просить суд справу розглянути за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не з`явився без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надавав та не заявляв.
Суд у зв`язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.
З матеріалів справи вбачається, приміщення будівлі №35 військового містечка № НОМЕР_1 яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . належить до державної власності, знаходиться на балансі КЕВ м. Одеси яке наділено правом оперативного управління зазначеним майном відповідно до статті 326 ЦК України, яка передбачає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади, управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Так, згідно акту прийому-передачі військового містечка № НОМЕР_1 будівлі військового містечка № НОМЕР_1 , розташовані на АДРЕСА_1 є військовим майном, яке знаходилось в експлуатації військової частини НОМЕР_2 передано на баланс та в експлуатацію до КЕВ м. Одеси.
Згідно довідки про перевірку житлових умов, складеної комісією Військової частини НОМЕР_3 , позивачем було встановлено, що ОСОБА_1 мешкає у кімнаті АДРЕСА_2 та займає житлову площу 10,3 кв. м. У зв`язку з відсутністю документів які підтверджують його право на проживання у спірному приміщенні, відповідач був попереджений про звільнення займаної площі.
Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖКУ) жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Статтями 118 та 121 ЖКУ визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи.
Порядок надання службового житла для тимчасового проживання визначено Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737.
Відповідно до пункту 6.1 Інструкції казармами є будівлі, розташовані на територіях військових містечок, які переобладнані для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду. Пунктом 6.3 Інструкції передбачено, що місце для проживання в казармах надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті рішенням КЕВ (КЕЧ) району за клопотанням командира військової частини.
З довідки про перевірку житлових умов вбачається, що приміщення, яке займає відповідач, за своїм призначенням не є житловим, а має статус - адміністративна будівля - «комплексна будівля-клуб».
При проведенні інвентаризації фондів в/м 186, комісією виявлено, що ОСОБА_1 не є ані військовослужбовцем, ані працівником ЗСУ, не знаходиться на обліку військовослужбовців та членів їх сімей Одеського гарнізону, потребуючих поліпшення житлових умов.
ОСОБА_1 є співробітником іншого відомства Управління СБУ в Одеській області. Спірне приміщення зайняв без будь-яких дозвільних документів і відповідно не зареєстрований за цією адресою.
Відповідно ст. 18 Закону України «Про службу безпеки України» фінансування, матеріально-технічне та соціально-побутове забезпечення Служби безпеки України здійснюється Кабінетом Міністрів України у порядку, визначеному Верховною Радою України, за рахунок коштів державного бюджету України. Органи місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування сприяють Службі безпеки України, її органам і підрозділам у вирішенні житлових та інших соціально-побутових проблем, забезпеченні транспортом і зв`язком. Служба безпеки України має адміністративні приміщення та інші споруди, об`єкти охорони здоров`я, навчального, науково-дослідного, господарського та соціально-культурного призначення, відомчий житловий фонд.
Таким чином, Відповідач не має жодних правових підстав утримувати спірне приміщення площею 10,3 кв.м. в буд. 35 військового містечка 186 за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки приміщення, яке займає відповідач у адміністративній будівлі № 35 військового містечка 186 не відноситься до житлових приміщень та не призначено для постійного проживання, у відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України РСР»: «При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства».
Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 ЖКУ осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Абзацом 3 пункту 6.11. Інструкції також визначено, що виселенню з казарми без надання іншого жилого приміщення підлягають особи, які самоправно зайняли жилу площу.
Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.
Спірне приміщення як гуртожиток чи інше житлове приміщення в органах місцевого самоврядування у встановленому законом порядку не зареєстровано, тобто не може бути житлом фізичної особи у розумінні статті 379 ЦК України, яка визначає, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що спростовує посилання відповідача про наявність в нього права постійного користування спірним приміщенням, оскільки він зареєстрований у спірному приміщенні.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожний власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, за винятком якщо використання свого права наносить шкоду правам інших громадян.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Тобто предметом даного позову є - захист права власності, який полягає в усуненні перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 шляхом виселення усунути перешкоди у здійсненні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси права користування та розпорядження к. № 16 - площею 10, 3 кв.м. в буд. 35 військового містечка 186 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень.
Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, якій не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційну скаргу на рішення суду подається, сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення через Приморський районний суд м. Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А. Ю. Бойчук