Справа № 463/774/16-ц
Провадження № 2/463/942/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 травня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря с/з - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги за центральне опалення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, просив стягнути з відповідача 30920,45 грн. заборгованості за надані послуги за центральне опалення.

Позов мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 є споживачем теплової енергії, яку отримує згідно договору від 23.10.2014 року № 1676, для опалення магазину за адресою: м. Львів, вул. Гашека, 20 та зобовязана сплатити вартість фактичної спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження. Відповідач свої зобовязання не виконує у звязку з чим утворилась заборгованість за період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 року в розмірі 22129,93 грн., 3189,97 грн. пені, 222,93 грн. 3%річних, 5377,59 інфляційних втрат, а всього 30920,45 грн., яку просить стягнути в судовому порядку.

Від представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» - ОСОБА_3 у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання з розгляду даної справи повторно не з'явилася із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомленою і від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23.10.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 1676/А про постачання теплової енергії в гарячій воді (а.с. 4-10). Згідно умов договору позивач взяв на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах магазину за адресою: м. Львів, вул. Гашека, 20, а відповідач зобовязалась отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбаченими цим договором. Згідно п. 6.3 договору № 1676 від 23.10.2014 року, ОСОБА_2 до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом зобовязана сплатити ЛМКП «Львівтеплоенерго» вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Пунктом 7.2.3 зазначеного вище договору визначено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію ОСОБА_2 сплачує ЛМКП «Львівтеплоенерго» пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» своє зобовязання виконав та надавав постачання теплової енергії в гарячій воді на опалення магазину за адресою: м. Львів, вул. Гашека, 20, а ОСОБА_2 всупереч умов договору, не оплачує вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження даного магазину, в наслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 року в розмірі 22129,93 грн. основного боргу, 3189,97 грн. пені, 222,93 грн. 3%річних, 5377,59 інфляційних витрат, а всього 30920,45 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 11-13).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 178 ЦК встановлено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) - це визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язанняю

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором.

Крім того, три проценти річних від простроченої суми нараховуються незалежно від вини боржника, оскільки вони є не санкцією, а способом захисту майнового права та інтересу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість на загальну суму 30920,45 грн.

При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 88 ЦПК України, зокрема відповідно до вимог ч. 1 даної статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з оригіналу платіжного доручення № 1798 від 10.02.2016 року (а.с. 1), позивачем при предявленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1378 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 1378 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212-215, 225, 226 ЦПК України, ст.ст. 178, 526, 530, 611, 610, 625 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (МФО: 325796, ЄДРПО: 05506460) заборгованість за період 01 грудня 2014 року по 31 травня 2015 року в розмірі 30 920 (тридцять тисяч девятсот двадцять) грн. 45 (сорок пять) коп. за договором № 1676/А від 23 жовтня 2014 року про постачання теплової енергії.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1378 грн. судового збору.

На рішення суду відповідачами може бути подана заява про перегляд заочного рішення в порядку і строки передбачені ст. 228 ЦПК України.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.