Справа № 161/5081/16-ц
Провадження № 4-с/161/61/16
У Х В А Л А

21 червня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого-судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

представника ДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою ОСОБА_3 на дії заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

18.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 Свої вимоги мотивує тим, що виконавче провадження про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 28080,05 грн. було відкрите на підставі постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 46183143 від 02.02.2015 року, яка в свою чергу, була винесена на підставі виконавчого провадження № 46183143 від 26.01.2015 року по виконанню виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 30.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості в розмірі 279 403 грн. 54 коп. У звязку з добровільною сплатою ним (ОСОБА_3О.) вказаної суми боргу, ПАТ «УкрСиббанк» 02.10.2015 р. звернувся до Другого ВДВС Луцького МУЮ із заявою № 30.6/444 про повернення виконавчого документа, яка була зареєстрована за № 7776/04-29. Вказує на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору винесена з порушенням строку, передбаченого ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», не була направлена йому державним виконавцем або вручена йому за його вимогою. Просить суд скасувати постанову заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 від 30.10.2015 року у виконавчому провадженні ВП № 49152223 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 28080,05 грн.

В судовому засідання представник скаржника ОСОБА_1 скаргу підтримав та просив суд її задовольнити. Також представник заявника просив суд поновити ОСОБА_4 строк на оскарження даної постанови державного виеонавця.

Представник Другого ВДВС ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу не визнав, вважає, що постанову про відкриття виконавчого провадженні від 30.10.2015 року ним винесено в строки, передбачені ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», з дотриманням інших вимог чинного законодаства. Крім того, вважає, що заявником пропущено десятиденний строк оскарження постанови. Просить відмовити у задоволенні скарги за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України у справі № 6-30цс 16 від 16.03.2016 року справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України). Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Таким чином, дана скарга підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_3 протягом тривалого часу неодноразово звертався до суду зі скаргою на дії заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо винечення постанови про відкриття виконавчого провадження, проте скарга з різних підтсав повертался заявникові.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права. Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 18.11.2010 (справа Мушта проти України, набуло статусу остаточного 18.02.2011) звернув увагу на те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи те, що позивач отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження вживав активні заходи щодо оскарження її у судовому порядку, але різних підстав отримував відмову судових органів щодо розгляду його скарги, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_3О строк на оскарження постанови від 30.10.2015 року.

Судом також встановлено, що постановою заступника начальника Другого ВДВС Луцького МУЮ від 26.01.2015 року відкрито виконавче провадження №46183143 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 30.10.2014 року №161/3713/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 279403,54 грн. та 1397,02 грн. судових витрат з кожного (а.с. 9). Згідно з зазначеною постановою, боржнику був наданий семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням в добровільному порядку рішення суду у наданий строк, державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ 02.02.2015 року винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 28080,05 грн. (а.с.10).

Як встановлено судом, стягувач ПАТ «УкрСиббанк» подав заяву №30-6/444 від 02.10.2015 року, в якій просив повернути без виконання виконавчий лист №161/3713/14-ц від 30.10.2014 року.

Відповідно до поданої заяви стягувача постановою заступника начальника Другого ВДВС Луцького МУЮ від 26.10.2015 року (а.с.13) у відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто даний виконавчий лист без виконання. Пунктом 2 зазначеної постанови виділено в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Копія вказаної постанови була направлена ОСОБА_3 за адресою: 43024, АДРЕСА_1 листом № 37719/2 від 30.10.2015 року (а.с. 5-6) та вручена члену його сім"ї - матері ОСОБА_6 16.11.2015 року (а.с. 7).

Постановою заступника начальника Другого ВДВС Луцького МУЮ від 30.10.2015 року відкрито виконавче провадження № 49152223 по примусовому виконанню постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 28080,05 (а.с.4).

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом і предявлений до виконання відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Одночасно з цим, відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Суд вважає, що в даному випадку при відкритті провадження за постановою про стягнення виконавчого збору державний виконавець мав керуватися положеннями ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ця норма є спеціальною для даної ситуації, та відкрити виконавче провадження не піздніше наступного дня після завершення виконавчого провадження, тобто не підніше 27.10.2015 року.

Таким чином, при винесення оскаржуваної постанови заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 було порушено строки, передбачені ч. 2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, в даному випадку суд вважає, що саме по собі порушення строків винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування оскаржуваної постанови., воно не вплинуло на правильність та законність постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ані заявником, ані його представником, суду не надано доказів іншого порушення заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 вимог чинного законодавства при винесенні оскаржуваної постанови, які б могли слугувати підставою для її скасування.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2Ф, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в пятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_7