УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Кузнецова Д. В при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

28 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд даного судового рішення, в обґрунтування якого зазначила, що проживає за іншою адресою, тому їй було невідомо про розгляд справи в суді, будь-яких судових повісток не отримувала. В дійсності заборгованість за кредитом є меншою тому, що банком не були враховані суми оплати в 2008 2010 роках згідно представлених відповідачем квитанцій. Також вказувала, що банком не були дотримані положення законодавства, які звільняють позичальників в період проведення антитерористичної операції від нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи, викладені в заяві, та просили скасувати заочне рішення.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявився з невідомих суду причин.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

06 жовтня 2015 року рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 800006209 від 11.08.2008 року у розмірі 491123,00 грн., а також в рівних частках витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654,00 грн. гривні.

Судове рішення мотивоване наявністю грошових зобовязань за кредитним договором та представленим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором і нарахованих відсотках.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Зі змісту статті 232 ЦПК України випливає, що заочне рішення може бути скасоване лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному, повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає. Лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК, можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку. Вказана правова позиція при перегляді заочного рішення підтверджується в листі Верховного Суду України від 01.05.2007 року «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах».

При перевірці доводів, на які посилається відповідач, щодо наявності неврахованих банком сум проведених оплат за кредитом, судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитом, представленого позивачем, всі поточні платежі відповідача були враховані банком, в тому числі квитанції від 04 листопада 2010 року на суму 525,32 долара США, від 04 липня 2012 року на суму 467 долара США, від 11 лютого 2009 року на суму 444 долара США, від 09 червня 2009 року на суму 444 долара США, від 12 листопада 2008 року на суму 444 долара США, від 12 січня 2009 року на суму 344 долара США, від 10 вересня 2008 року на суму 444 долара США, від 12 січня 2009 року на суму 100 доларів США, від 10 вересня 2010 року на суму 200 доларів США, від 10 вересня на суму 270 доларів США, від 11 березня 2010 року на суму 150 доларів США, від 11 грудня 2009 року на суму 150 доларів США, від 10 серпня 2009 року на суму 150 доларів США, від 10 лютого 2010 року на суму 150 доларів США, від 10 серпня 2010 року на суму 470 доларів США, від 06 грудня 2010 року на суму 470 доларів США, від 06 грудня 2010 року на суму 500 доларів США, від 02 листопада на суму 140 доларів США, від 12 січня 2010 року на суму 150 доларів США, від 05 липня 2010 року на суму 200 доларів США, від 05 липня 2010 року на суму 270 доларів США від 10 вересня 2009 року на суму 123 долара США, від 10 вересня 2009 року на суму 27 доларів США, від 10 червня 2010 року на суму 240 доларів США, від 11 травня 2010 року на суму 150 доларів США, від 04 травня 2011 року на суму 470 доларів США, від 11 квітня 2011 року на суму 470 доларів США, від 09 липня 2009 року на суму 136 доларів США, від 09 липня 2009 року на суму 13,08 доларів США, від 12 квітня 2010 року на суму 150 доларів США, від 10 жовтня 2008 року на суму 444 доларів США, від 11 серпня 2008 року на суму 1 816,88 грн. та від 11 грудня 2008 року на суму 444 долара США.

Будь-яких неврахованих банком сум платежів, про які вказує відповідач, судом не встановлено.

Крім того, стосовно доводів про звільнення відповідача від обовязку сплати відсотків за користування кредитом в період проведення антитерористичної операції, суд вважає їх безпідставними, оскільки згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування лише пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Натомість будь-яких положень про звільнення позивальника від оплати процентів за користування кредитом вказаний нормативний акт не містить, що свідчить про необґрунтованість тверджень відповідача.

З урахуванням змісту прийнятого по суті спору рішення, доводів, викладених відповідачем, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не повідомила та не послалася на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а вказані нею положення законодавства були дотримані судом при винесені рішення по суті справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин справи, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3