Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1363/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

09.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П.

ОСОБА_2

за участі секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2016 рокуі

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку № 56 по вулиці Куйбишева (Молодіжна) в селі Таужне Гайворонського району Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Зокрема зазначає, що суд безпідставно не врахував те, що позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням у спірному будинку не позбавляє його (відповідача) права власності на цей будинок та його поділ за правилами глави 8 СК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 посилаючись на те, що рішення суду, на його думку, ухвалене з додержанням вимог закону, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача відхилити. Справу просить розглянути за його відсутності.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені в порядку, визначеному ст.76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовою повісткою та копією скарги. Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для її задоволення немає.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст..391 ЦК України)

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом зясовано, що з 05 листопада 1983 року до 04 грудня 2012 року сторони перебували у шлюбі (а.с.6,11). За час спільного проживання побудували будинок з господарськими будівлями, що знаходиться у селі Таужне Гайворонського району Кіровоградської області по вул. Молодіжна (Куйбишева) № 56.

Із довідки Тауженської сільської ради від 23 травня 2016 року № 275 вбачається, що протягом 1987 - 2010 років згідно особового рахунків спірний будинок був зареєстрований на імя відповідача.

16.02.2011 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на нерухоме майно (спірний будинок) та зареєструвала будинок на своє ім'я (а.с.9).

Заперечуючи проти позову відповідач вказував на те, що спірний будинок з позивачем вони побудували спільно на місці старого будинку, а тому він має право на його частину.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Отже, встановивши, що спірний будинок є сумісною власністю сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_3 і визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку № 56 по вулиці Молодіжній в селі Таужне Гайворонського району.

З доводами позивача про те, що спірний будинок придбаний нею до шлюбу з відповідачем, а тому є її особистою власністю погодитися не можна.

Із доданої до апеляційної скарги копії договору купівлі - продажу будинку вбачається, що 06 серпня 1983 року позивачка купила жилий будинок, що знаходиться в селі Таужна і розташований на присадибній земельній ділянці розміром 2 500 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташований один глиновальковий будинок, критий соломою, загальною жилою площею 34 кв. м. (а.с.57).

За описом, що наведений у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_3 16.02.1011 року, спірний житловий будинок має загальну площу 73,5 кв. м., житлову площу - 43,7 кв. м. процент зношеності 25 %, ганок, прибудову, а також господарські будівлі сарай, погріб з шиєю, літня кухня, прибудова, колодязь (а.с.9).

Ухвалюючи рішення суд правильно встановив характер правовідносин у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи, на підставі наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, так як вони не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість його рішення.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.О.Сукач

Судді В.П.Бубличенко

ОСОБА_2