Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/8467/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Федченко І.М.
Провадження № 22-ц/778/2772/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_4» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ «Креді ОСОБА_4» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 27.01.2012 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 4/1145001, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 108 720 грн. зі строком повернення до 26.01.2019 року, зі сплатою 19,8 % річних та взяла на себе обовязок повернути кредит згідно з графіком погашення кредиту.

Того ж дня, 27.01.2012 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір застави № Z2/1145001, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором № 4/1145001 від 27.01.2012 року, відповідач передала Банку в заставу належне їй рухоме майно, а саме: автомобіль марки Fiat, модель Punto, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, видав відповідачу 108 720 грн., що підтверджуються платіжним дорученням.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.3.2., 3.3.8. кредитного договору відповідач зобовязаний погашати суму кредиту (частину кредиту), проценти, зазначені у п. 1.4., у строки, вказані у п. 2.4. кредитного договору, та повернути в повному обсязі кредит, сплатити нараховані проценти за фактичний час його використання та можливі штрафні санкції, в порядку та у випадках, визначених договором.

Згідно п.п. 3.2.5., 3.2.6., 3.2.7. кредитного договору ОСОБА_4 має право у разі недотримання позичальником умов кредитного договору, а саме п.п. 3.3., 2.6.3., ставити питання про дострокове погашення кредиту в повній сумі, відсотків за користування кредитом, штрафів, пені.

Відповідач порушила умови кредитного договору, не виконала вимоги щодо повернення одержаного кредиту, сплати відсотків, пені та комісії у встановлені договором строки, у зв'язку з чим, станом на 09.09.2014 року виникла заборгованість в розмірі 89 043,22 грн., що складається з: заборгованість по кредиту - 84 043,22 грн., прострочена заборгованість за кредитом 2 364,06 грн., заборгованість за відсотками - 668,06 грн., прострочена заборгованість по сплаті відсотків - 1 614,15 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 89 043,22 грн. та судовий збір в сумі 890,43 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_4» заборгованість за кредитним договором в розмірі 89 043,22 грн. та судовий збір в сумі 890,43 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року залишено без змін (т. 1, а.с. 156-158).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до цього суду (т. 1, а.с. 238-239).

Як зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року, апеляційний суд при розгляді справи в апеляційному порядку не звернув уваги на норму права - п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка носить імперативний характер, не з'ясував обставин, повязаних із можливістю її застосування до спірних правовідносин і не зробив з цього приводу жодних висновків, зокрема, щодо наявності підстав для дострокового погашення кредиту на вимогу банку.

За положеннями ч. 4 ст. 338 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування рішення судом касаційної інстанції та передачі справи на новий розгляд, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При новому розгляді справи, заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 січня 2012 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 4/1145001, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 108 720 грн. з кінцевим терміном повернення по 26 січня 2019 року включно (т. 1, а.с. 5-19).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки Fiat, модель Grande Punto, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 24-31).

Банком видано відповідачу 108 720 грн., що підтверджуються платіжним дорученням № 2 від 27 січня 2012 року (т. 1, а.с. 20).

Відповідно до п. 3.3.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором у терміни та в порядку згідно умов цього договору та сплачувати банку нараховані проценти в розмірі, зазначеному у п.п. 1.3.1. договору.

За положеннями п. 3.2.6. кредитного договору ОСОБА_4 має право у разі недотримання позичальником умов кредитного договору ставити питання про дострокове погашення заборгованості в повному розмірі, відсотків за користування кредитом, штрафів, пені.

ПАТ «Креді ОСОБА_4» було направлено ОСОБА_3 вимогу щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором вих. № 13206/4627 від 11 липня 2014 року (т. 1, а.с. 32).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушені умови кредитного договору, вимоги щодо повернення кредиту, сплати відсотків, пені та комісії у встановлені договором строки не виконані, у зв'язку з чим, станом на 09 вересня 2014 року виникла заборгованість, загальний розмір якої складає 89 043 грн. 22 коп. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов Банку підлягає задоволенню.

З такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Так, згідно матеріалів справи, судом проведено заочний розгляд справи відповідно до ст. 225 ЦПК України.

Участі у розгляді справи відповідач не брала, дані про отримання нею судових повісток у матеріалах справи відсутні.

Як вказувала ОСОБА_3 у заяві про перегляд заочного рішення, про його існування їй стало відомо 14 квітня 2015 року, коли було затримано її автомобіль (т. 1, а.с. 86-90).

На наступний день, 15 квітня 2015 року, відповідач подала заяву про видачу копії рішення, яку отримала 22 квітня 2015 року, а 27 квітня 2015 року ознайомилась з матеріалами справи (т. 1, а.с. 63, 64).

При відсутності у справі даних про вручення ОСОБА_3 вимоги Банку про погашення заборгованості за кредитним договором, копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі та отримання судової повістки, таке дає підстави для висновку, що про наявність вимоги Банку, в тому числі щодо дострокового погашення кредиту і по платежах, строк яких не настав, їй стало відомо не раніше 14 квітня 2015 року.

З долученої відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення довідки банку від 23 квітня 2015 року вбачається, що прострочена заборгованість позивачем погашена, існує лише строкова заборгованість у сумі 78 265 грн. 75 коп. (т. 1, а.с. 100).

Тобто, прострочена заборгованість по кредиту погашена ОСОБА_3 на 9 день після того, як їй стало відомо про вимогу банку.

За змістом ст.ст. 1054, 1050 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Зазначена норма права носить імперативний характер.

Як зазначалося вище, про наявність вимоги Банку, в тому числі щодо дострокового погашення кредиту і по платежах, строк яких не настав, відповідачу стало відомо не раніше 14 квітня 2015 року. На 9 день після того, як відповідачу стало відомо про вимогу банку, вона погасила прострочену заборгованість по кредиту.

Тобто, протягом періоду, зазначеного у п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_3 усунула порушення умов договору про надання споживчого кредиту, тому вимога кредитодавця втратила чинність. Таким чином, підстави для дострокового погашення кредиту на вимогу банку відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_4» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: