Справа № 463/2429/15 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/2988/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника ТзОВ «Перехрестя» - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перехрестя» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перехрестя» до ОСОБА_4, третіх осіб: Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

27 травня 2015 року ТзОВ «Перехрестя» звернулося в суд з вищезазначеним позовом, у якому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0490 га, яка знаходиться під капітальною огорожею, шляхом демонтажу та зобовязати відповідача привести її у попередній стан. Свої вимоги мотивує тим, що 29 березня 2007 року між ним та Львівською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0490 га по вул. Б.Хмельницького, 286-а у м. Львові, однак на даний час не має можливості користуватися вказаною ділянкою в повній мірі відповідно до її цільового призначення, оскільки частину цієї ділянки захопила відповідачка встановивши на ній капітальну цегляну огорожу. З приводу цього ТзОВ «Перехрестя» неодноразово зверталося в різні державні установи, однак врегулювати в позасудовому порядку вказані правовідносини було неможливим через те, що відповідач відмовляється добровільно усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а тому просить позов задовольнити.

Вперше - 09 вересня 2015 року заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_4 усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Перехрестя» в користуванні орендованою земельною ділянкою площею 0,0490 га по вул. Б. Хмельницького, 286-а в м. Львові, кадастровий номер :08:007:0037, шляхом демонтажу капітальної огорожі та приведення земельної ділянки до переднього стану.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариству з обмеженою відповідальністю «Перехрестя» понесені позивачем судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року заяву відповідача ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.09.2015 року у цивільній справі № 463/2429/15-ц, провадження № 2/463/1276/15, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перехрестя» до ОСОБА_4, третьої особи: Личаківської районної адміністрації львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном, зобовязання до вчинення дій, а справу призначено до нового розгляду в загальному порядку.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Перехрестя» до ОСОБА_4, третіх осіб: Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою площею 0,0490 га по вул. Б. Хмельницького, 286-а в м. Львові, яка знаходиться під капітальною огорожею шляхом демонтажу; зобовязання ОСОБА_4 привести до попереднього стану земельну ділянку площею 0,0490 га по вул. Б. Хмельницького, 286-а в м. Львові, відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Перехрестя», вважає його необєктивним, незаконним і таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що договір оренди земельної ділянки припинено, але ТзОВ «Перехрестя» має намір надалі орендувати спірну земельну ділянку. У підтвердження цього сплачується орендна плата. Внаслідок неправомірних дій відповідачки унеможливилось укладення договору оренди землі на новий термін. Відповідно не має змоги зробити заміри та технічну документацію. Однак суд цього до уваги не взяв. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Інші учасники цивільного процесу повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 190, 191(99), 192), в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Перехрестя» - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як зазначено вище, у травні 2015 року ТзОВ «Перехрестя» звернулося в суд із позовними вимогами про усунення відповідачем ОСОБА_4 перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0490 га по вул. Б. Хмельницького, 286-а в м. Львові, яку обґрунтовує тим, що відповідачем на вказаній земельній ділянці, на оренду якої 29 березня 2007 року з Львівською міською радою було укладено договір оренди, встановлено капітальну огорожу, внаслідок чого позивач позбавлений доступу до частини земельної ділянки. В підтвердження заявлених вимог посилається на лист Держземінспекції у Львівській області від 05.06.2009 року про те, що при господарюванні на власній земельній ділянці та проведенні на ній благоустрою, а саме спорудження капітальної огорожі, ОСОБА_4 самовільно зайнято суміжну земельну ділянку площею 0,0238 га із земель міста частину земельної ділянки, як надана в оренду ТзОВ «Перехрестя».

Статтею 152 ЗК України визначено, що Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі і шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Як вбачається з договору оренди землі від 29.03.2007 року, укладеного між Львівською міською радою та ТзОВ «Перехрестя», на підставі ухвали Львівської міської ради від 20.10.2005 року № 2646, ТзОВ «Перехрестя» було надано в оренду земельну ділянку площею 0,0490 га, кадастровий номер :08:007:0037, по вул. Б. Хмельницького, 286-а у м. Львові (а.с. 5-6, 15).

Проте зі змісту вказаного Договору видно, і вказані обставини в судовому засіданні районного суду підтвердив представник власника земельної ділянки Львівської міської ради, договір оренди був укладений терміном на 5 (пять) років, по спливу яких його дія припинилася, і орендарем жодних дій в порядку визначеному п. 8 Договору оренди з метою продовження строку оренди не вчинялося, доказів про це в судовому засіданні не представлено.

У відповідності до п. 37 Договору оренди дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

А відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідності до п. 37 Договору оренди, дія вказаного Договору на момент звернення ТзОВ «Перехрестя» до суду із позовом припинилася, в силу чого у позивача відсутнє право на користування земельною ділянкою площею 0,0490 га, кадастровий № :08:007:0037, по вул. Б. Хмельницького, 286-а у м. Львові.

Про те, що дія договору оренди землі від 29 березня 2007 року, укладеного між Львівською міською радою та ТзОВ «Перехрестя», на підставі ухвали Львівської міської ради від 20.10.2005 року № 2646, припинилася, ствердив і сам позивач в апеляційній скарзі на вказане рішення суду (а.с. 140-141), тому даний факт оспоренню не підлягає.

Крім цього, як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.06.2008 року, власником земельної ділянки площею 0,1000 га по вул. Б. Хмельницького, 286-г в м. Львові являється відповідач ОСОБА_4 (а.с. 96).

Як пояснив в суді першої інстанції представник відповідача - власника суміжної земельної ділянки, огорожу відповідачем ОСОБА_4 встановлено в межах наявної у власності земельної ділянки.

За таких обставин, районним судом безспірно встановлено, що на даний час дія договору оренди від 29.03.2007 року припинилася, у звязку із чим ТзОВ «Перехрестя» втратило право землекористування земельною ділянкою площею 0,0490 га по вул. Б. Хмельницького, 286-а в м. Львові, і ним - позивачем не доведено суду іншими доказами того, що внаслідок спорудження відповідачем спірної огорожі порушено інші його права чи інтереси, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено факту порушення його прав, законних інтересів внаслідок таких дій відповідача. А враховуючи той факт, що власник земельної ділянки Львівська міська рада жодних претензій щодо спорудження відповідачем спірної огорожі не має і нею позов не заявлено, - районний суд прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог, у звязку із чим в їх задоволенні відмовив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Доводи апеляційної скарги ТзОВ «Перехрестя» щодо оскаржуваного ним рішення були належним чином досліджені судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою і не ґрунтуються на законі.

Інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перехрестя» - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_5