Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Ковальчук Н.М., Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя частково задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння № 2 по вул. Центральній у с. Довге Поле Дубенського району Рівненської області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 353,50 грн. грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки ВАЗ 2104, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не зясовано питання про визначення вартості будинку по вул. Центральній, 2 в с. Довге Поле Дубенського району Рівненської області та не призначено будівельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів поділу житлового будинку.

Зазначає, що суд розподіляючи спірне майно, не прийняв до уваги відсутність будь-якого іншого житла для проживання.

Судом не враховано, що спірний автомобіль продано в серпні 2014 року під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2, за її згодою, а отримані кошти сторонами витрачено на ремонт спірного будинку.

Вказує про порушення судом норм процесуального права щодо порядку збирання та дослідження доказів по справі.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Проте в повній мірі з таким висновком суду погодитись не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстровано шлюбі з 31 березня 2006 року по 17 жовтня 2014 року . Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано .

Відповідно до роз'яснень п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, що згідно із договором купівлі-продажу від 14 травня 2009 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, останній набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 2 по вул. Центральній у с. Довге Поле Дубенського району Рівненської області. Вартість житлового будинку складала 10 000 грн.

08 квітня 2011 року сторони придбали автомобіль НОМЕР_2, який було зареєстровано на ім'я відповідача.

В судовому засіданні сторони не заперечуть, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та досягли згоди щодо вартості автомобіля в розмірі 22 707 грн. та вартості будинку 10 000 грн.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодекс) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частин 1, 4 статті 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і в разі присудження одному з подружися грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Від отримання грошової компенсації вартості ? частини будинку, що належать на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідач відмовився.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

Докази щодо неможливості поділу вказаного будинку в натурі між сторонами в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка поширюється і на суд апеляційної інстанції, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом розяснено позивачу право ставити питання про призначення експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі між співвласниками, якщо будинок підлягає поділу, однак позивач від проведення експертизи категорично відмовилась, що перешкоджає суду вирішити позовні вимоги щодо поділу будинку в натурі, або в разі його неподільності присудження грошової компенсації одному із подружжя.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В судовому засіданні встановлено що автомобіль НОМЕР_3 придбаний подружжям 08 квітня 2011 року за час шлюбу, а 29 травня 2014 року з метою реалізації автомобіль знято з обліку та проданий відповідачем.

Доводи відповідача проте, що автомобіль проданий ним в інтересах сімї, а кошти від його продажу він використав для ремонту будинку тому таке майно не враховуватись при поділі безпідставні, оскільки будь-якими належними та достатніми доказами не стверджуються.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач здійснив його відчуження на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї та не на її потреби, оскільки рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 жовтня 2014 року встановлено факт припинення сторонами подружніх стосунків та окремого проживання з грудня 2013 року, а тому при поділі такого майна враховується його вартість.

В судовому засіданні позивач не заперечувала щодо отримання грошової компенсації ? вартості автомобіля.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, ст..69-72 СК України ст. 372 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 356,50 грн. (одинадцять тисяч триста пятдесят шість грн.. 50 коп.) грошової компенсації за належну їй частку у майні подружжя.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді: