Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.16 р.

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

при секретарі Гавриленко В.В.,

з участю представників

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням, зобовязання забезпечення фінансування для проведення капітального ремонту, 3-я особа ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після збільшення позовних вимог остаточно просить (а.с.1, 11) зобовязати відповідача повернути ключі від квартири АДРЕСА_1 у кількості двох штук, не чинити перешкоди в організації та проведенні поточних ремонтів зазначеної квартири та забезпечити фінансування капітального ремонту, посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає з 2002 р. в однокімнатній квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, ? частини якої належить відповідачу, а інша ? частина доньці позивачки 3-й особі у справі,

Позов мотивувала тим, що з 24.03.2009 р. користується сервітутним правом, як член родини власників квартири. В зазначеній квартирі знаходяться її цінні домашні речі, зберігається пенсія, вона сплачує за комунальні послуги, проводить догляд за квартирою, поліпшує побутові умови, встановила бойлер та замінила систему опалення. У відповідача та 3-ї особи є ключі від її житла, що дозволяє їм в будь-який час зайти до квартири, вчинити сварку, порушити спокій, не питаючи дозволу та користуватися комунальними благами. Вище зазначене підтверджує вирок Лисичанського міського суду від 28.09.2012 р. у відношенні відповідача, яким він засуджений за ст. 122 ч. 1 КК України, за скоєний злочин у відношенні її доньки. Відповідач виганяє людей, яких вона наймає для проведення ремонту житла, після ушкодження квартири розривом снаряду під час проведення анти терористичної операції по звільненню м. Лисичанська. У звязку з похилим віком та невеликим розміром пенсії вона не в змозі провести належний ремонт квартири власними силами. На її вимогу донька повернула ключі від квартири, а син відмовляється. Право власності відповідача обмежується в частині користування її правом сервітуту, яке виникає автоматично відповідно до ст. 402 ЦК України. Відповідно акту від 05.09.2014 р., складеного на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів та конституційних гарантій» у результаті впливу зазначених факторів, частково втрачені споживчі якості житла, обєкту сервітутного права вищезазначеної квартири.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові.

Відповідач ОСОБА_6 заперечував проти позову, письмово пояснив, що ключем від квартири у нього немає, позивачці мешкати не перешкоджає, нікого з квартири не виганяв, а звертався до суду з позовом про захист свого права власності, позов фактично позбавляє його права власності на квартиру. Вимоги про фінансування ремонту є необґрунтованими, бо пошкодження сталися не з його вини.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, приєднався до заперечень відповідача.

3-я особа у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія ухвали апеляційного суду Луганської області від 17.04.2015 р.; копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 18.05.2015 р.; копія медичної довідки від 21.04.2015 р.; копії посвідчень; копія виписки з постанови лікарняно-консультаційної комісії; копія акту від 05.09.2014 р.; копія ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 07.07.2015 р.; копія ухвали апеляційного суду Луганської області від 28.07.2015 р.; копія договору дарування ? частки квартири; копія домової книги; копія постанови про закінчення виконавчого провадження; письмові заперечення проти позову; копія листа №813/01-03 від 06.08.2015 р.; копія висновку від 02.10.2014 р.; копія рішення Лисичанського міського суду від 01.04.2015 р.; копія довідки №33/2/1-8801 від 05.08.2015 р.; копія рішення Лисичанського міського суду від 24.09.2015 р.; копія листа №99/2-1 від 02.09.2015 р.; копія довідки про склад сім'ї та/або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; копія листа Міністерства юстиції №Ч-21533/8.1 від 12.11.2015 р.

Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. ст.60 ч.1, 61 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами те, що ОСОБА_3 є матірю, відповідача та 3-ї особи у справі, які є співвласниками АДРЕСА_3 (а.с.19).

Місце проживання позивачки зареєстроване у вказаній квартирі (а.с.20, 21).

З постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с.23) вбачається, що на виконанні Лисичанського ВДВС знаходилося рішення Лисичанського міського суду за позовом ОСОБА_4 щодо заборони позивачці та 3-й особі здавати в найом вищезазначену квартиру, співвласником якої є ОСОБА_4 (а.с.23).

Рішенням Лисичанського міського суду від 01.04.2015 р. задоволенні вимоги ОСОБА_4 про виселення зі спірного житла родини Бєкєтових (а.с.30-31).

Суд вважає, що позивачкою не доведене перешкоджання відповідачем у користуванні квартирою за місцем реєстрації позивачки, наявність у відповідача ключів від квартири він заперечує.

Оскільки виселення родини Бєкєтових та заборона здавати спірне житло в найом були наслідками реалізації відповідачем права на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, відмова від чого згідно ст.3 ЦПК України є недійсною, дії відповідача щодо обмеження можливості позиввачки здавати квартиру в найом не мали ознак протиправності, як необхідної передумови до зобовязання відповідача усунути перешкоди для позивачки у користуванні спірним житлом.

Окрім того, позивачкою не доведено, що метою звернення відповідача до суду було саме перешкоджати їй провадити поточний ремонт спірної квартири шляхом вселення інших осіб.

Згідно ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР.

Разом з цим, статтею 154 ЖК УРСР передбачено, що контроль за утриманням будинків (квартир), що належать громадянам здійснюють виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів.

Відповідно до ст.358 ч.1, 2, ст.360 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном.

З аналізу наведених норм вбачається, що хоча співвласник і зобовязаний брат участь в утримані спільного майна, що, зокрема, виражається також і у проведені капітального ремонту, форма такої участі, порядок строки і т.д. визначаються за домовленістю усіх співвласників майна.

Тому за відсутності такої домовленості, ухилення від її дотримання тощо належними позивачами у спорі є інші співвласники, а з урахуванням положень ЖК УРСР виконавчі органи місцевих рад.

Особа, яка не є співвласником майна може звернутися з відповідним позовом до суду тільки за наявності існуючого між такою особою та співвласником цивільного обовязку, що виник з передбачених ст.11 ЦК України підстав.

Позивачкою та її представником не доведено існування між сторонами у справі договірних або інших правовідносин, які б передбачали (внаслідок яких виникав би) обовязок відповідача перед позивачкою стосовно проведення капітального ремонту належної йому квартири.

Не передбачають такого обовязку і норми ЦК України щодо сервітуту.

Тому позовні вимоги щодо зобовязання фінансувати капітальний ремонт квартири задоволенню теж не підлягають.

Від судових витрат позивачка звільнена на підставі ухвали судді Лисичанського міського суду від 30.07.2015 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 61, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням, зобовязання забезпечення фінансування для проведення капітального ремонту відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: