Справа № 369/1693/15-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2872/16 Доповідач у 2 інстанції Лащенко В. Д.
Категорія 45 16.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу ДМС України у Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1

Разом з ним в будинку проживає його син, ОСОБА_5

Відповідачами є його колишня дружина та син, які зареєстровані в будинку, але довгий час в ньому не проживають, їх особистих речей в будинку немає.

Факт не проживання відповідачів в будинку підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов, складеного з участю депутата Боярської міської ради 17 червня 2014 року, 17 жовтня 2014 року та 10 лютого 2015 року.

Просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1

Зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ ДМС України у Київській області зняти з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житлом у будинку АДРЕСА_1

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року та постановити по справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 29.11.1994 року.

На спірній житловій площі зареєстровані але не проживають понад один рік без поважних причин, колишня дружина позивача та син ОСОБА_3 Вказані обставини позивач підтверджував будинковою книгою; довідками адресно-довідкового підрозділу УДМС в Київській області, актами обстеження житлових умов від 17.06.2014 року, від 17.10.2014 року, від 10.02.2015 року.

З такими висновками суду колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають обставинам справи та наявним у справі доказам.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1

Відповідно до актів, складених депутатом Боярської міської ради Яником Я.М. 17.06.2014 року, 17.10.2014 року та 10.02.2015 року, за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 В акті зазначено, що в будинку проживають ОСОБА_4, позивач по справі та його син ОСОБА_5 Про те, що в зазначеному будинку відсутні відповідачі, тобто не проживають, в актах не зазначено. За таких обставин колегія суддів не може погодитися з висновком суду, що вказані акти свідчать про відсутність відповідачів без поважних причин понад рік в будинку, в якому вони зареєстровані.

Інших доказів відсутності відповідачів без поважних причин понад один рік суду надано не було.

Окрім того, судом першої інстанції не було повідомлено відповідачів по справі належним чином про час і місце судового засідання та ухвалене заочне рішення.

Враховуючи вказані обставини та клопотання сторін, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність допиту свідків.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які надали суду свідчення щодо факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 у 2014 та 2015 роках.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що відповідачі постійно проживали на спірній житловій площі та не виїжджали з будинку на період більше року.

Свідок ОСОБА_9 зазначив, що бачив як відповідачі виїжджають з будинку у лютому 2014, проте точних відомостей щодо часу їх повернення не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не надано безспірних доказів того, що відповідачі були відсутні без поважних причин понад один рік в житловому будинку, який належить позивачу.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та позивачем не було доведено обставини, за яких відповідачі втрачають право користування житлом, рішення суду відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України необхідно скасувати і ухвалити по справі нове рішення про відмову в позові про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішення суду в частині відмови у зобов'язані Святошинського районного відділу ДМС України у Київській області зняти відповідачів з реєстрації сторонами не оскаржено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

В іншій частині залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді