Справа №490/7617/13-ц 14.06.2016 14.06.2016 14.06.2016
Провадження №22-ц/784/1389/16
Справа № 2/490/7617/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Подзігун Г.В.
Провадження № 22ц-784/1389/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

14 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

- представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 29 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір № NKXRRX11770143, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 7 920 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 01 липня 2013 року складала 66 926 грн. 59 коп., яку позивач і просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 року позов Банку задоволено частково.

Постановлено стягнути із ОСОБА_3 на користь Банку 18 069 грн. 54 коп. заборгованості за кредитним договором № NKXRRX11770143 від 29 жовтня 2007 року, з яких: 7 920 грн. заборгованість за кредитом; 1 100 грн. 34 коп. заборгованість за відсотками; 4 371 грн. 84 коп. заборгованість за комісією; 1 014 грн. 19 коп. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина);3 163 грн. 17 коп. штраф(процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на безпідставність зменшення судом нарахованої Банком пені, просить рішення суду в частині позовних вимог про стягнення пені скасувати, задовольнивши ці вимоги в повному обсязі.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір № NKXRRX11770143, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 7 920 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення кредиту, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 липня 2013 року становила 66 926 грн. 59 коп., з яких: 7 920 грн. - заборгованості за кредитом, 1 100 грн. 34 коп. - заборгованості за процентами, 4 371 грн. 84 коп. - заборгованості за комісією за користування кредитом, 49 871 грн. 24 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, 500 грн. - штрафу /фіксована частина/ та 3 163 грн. 17 коп. - штрафу /процентна складова/.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України та наданий представником позивача розрахунок, дійшов висновку про стягнення з відповідача пені в межах строку позовної давності - одного року (за період з 01 липня 2012 року по 01 липня 2013 року в розмірі 1 100 грн. 34 коп.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі № 6-738цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня заява сторони про застосування позовної давності.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача пені в межах строку позовної давності - одного року в розмірі 1 014 грн. 19 коп.

В той же час, положення ч. 3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З наданого банком розрахунку вбачається, що розмір пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором становить 49 971 грн. 24 коп., яка в три рази перевищує збитки банку (7 920 грн. заборгованості за кредитом + 1 100 грн. 34 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом + 4 371 грн. 84 коп. заборгованості по комісії = 13 392 грн. 18 коп.).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, розмір пені підлягає зменшенню із 49 071 грн. 24 коп. до 6 000 грн.

Крім того, за положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які разом із заявою позичальника про надання кредитних коштів складають кредитний договір, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по кредиту, нарахування якої відбувається у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Крім того, згідно з п.5.3 вказаних Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема за несвоєчасну сплату платежів за будь-якими з грошових зобов'язань у розмірі 250 грн. і 5 % від суми позову.

Наведене свідчить про те, що умовами укладеного договору за порушення позичальником строків виконання зобов'язання передбачено одночасно штраф і пеню, тобто за одне й те саме правопорушення існує подвійна відповідальність одного виду, що суперечить ст..61 Конституції України.

За такого, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованого Банком штрафу500 грн. (фіксована частина) та 3 163 грн 17 коп. (процентна складова), через застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення.

Вирішуючи спір, суд не звернув увагу на зазначені умови договору та не перевірив розрахунок банку відносно стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за користування кредитом. За таких обставин рішення суду першої інстанцій на підставі п 1ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні, а із ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № NKXRRX11770143 яка станом на 01 липня 2013 року становить 19 425 грн.84 коп. із них: заборгованість по кредиту - 7 920 грн.; заборгованість по процентам - 1 100 грн. 34 коп.; комісія за користування кредитом - 4 371, 84 та 6 000 пені за несвоєчасне виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому апеляційний суд вважає, що оскільки під час розгляду даної справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке в силу ч. 3 ст.303 ЦПК України дає підстави вийти за межі доводів апеляційної скарги, в якій ставитися питання про скасування рішення суду в частині незадоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 року змінити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № NKXRRX11770143 станом на 01 липня 2013 року становить 19 425 грн. 84 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту - 7 920 грн.; заборгованості по процентам - 1 100 грн. 34 коп.; комісія за користування кредитом - 4 371 грн. 84 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань 6 000 грн. та 194 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: