Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/2618/16 головуючий у 1 інстанції Міщенко Т.М. провадження № 22-ц/778/3017/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ВДВС Мелітопольського МУЮ, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ВДВС Мелітопольського МУЮ, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою, позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій він просив суд зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, а саме виконавчого напису, вчиненого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 26.05.2009 року, реєстровий номер 2436, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №44011965 щодо звернення стягнення на належне нам нерухоме майно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зупинити примусовий продаж арештованого майна, а саме нежитлового приміщення, розташованого в м. Мелітополі по вул. Кірова, 48, загальною площею 205,6 кв.м., що належить ОСОБА_2 на праві власності, до вирішення питання по суті спору.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2016 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Зупинено примусовий продаж арештованого майна: нежитлового приміщення, розташованого в м. Мелітополі по вул. Кірова, 48, загальною площею 205,6 кв.м., що належить ОСОБА_2 на праві власності, до вирішення питання по суті спору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та постановити нову, якою у задоволені заяви відмовити.

Відповідно до п.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 26.05.2009 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на нежиле приміщення, яке розташоване за адресою м. Мелітополь, вул. Кірова 48, яке належить на праві власності позивачу, в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2016 року відкрито провадження у справі.

Одночасно просив в забезпечення позову зупинити примусовий продаж арештованого майна: нежитлового приміщення, розташованого в м. Мелітополі по вул. Кірова, 48, загальною площею 205,6 кв.м., що належить ОСОБА_2 на праві власності, до вирішення питання по суті спору.

Доводи апеляційної скарги проте, що позов предявлено з порушенням підсудності, передбаченими ч.2 ст. 109 ЦПК України є хибними, бо відповідно до ч 12 ст. 110 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть предявлятися також за місцем його виконання.

Посилання в апеляційній скарзі проте, що суд прийняв до уваги про відсутність обґрунтування необхідності заходів забезпечення позову суперечить заяві про забезпечення позову, в якій позивач що не забезпечення позову у вигляді зупинення примусового продажу арештованого майна призведе до утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення його позову, оскільки майно може бути проданим.

За вимогами частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до вимог ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи цю заяву суд повинен дослідити докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За положеннями ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 1 та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", за змістом п. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. При цьому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень п.6 ч.1ст.152 ЦПК України позов може забезпечується шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, тобто діюче цивільне процесуальне законодавство передбачає таки спосіб.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач оспорює виконавчий напис, внаслідок виконання якого існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Заявлений спосіб забезпечення позову відповідає п. 2 та 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України , отже доводи проте, що виключно державному виконавцю належить право на зупинення виконавчого провадження не приймаються колегією судів, оскільки відповідно до положень п.6 ч.1ст.152 ЦПК України позов може забезпечується шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Враховуючи наведене, а також те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, судом вірно вжиті заходи забезпечення позову, які є співмірними із заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять підстав для скасування ухвали, яка постановлена з додержанням вимог процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2016 року про забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: