Справа № 562/1191/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2016 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

під головуванням судді Мички І.М.

при секретарі Дехтярук І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Мізоцької селищної ради Здолбунівського району про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

У поданій до суду заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять визнати право власності на спадкове майно, а саме на 1/5 частину житлового будинку по вул.Приходька,20а смт Мізоч Здолбунівського району Рівненської області.

Свої вимоги обгрунтовують тим, що 10 жовтня 2003 року помер батько позивачів ОСОБА_4. Вони є спадкоємцями першої черги за законом. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану частину будинку вони не можуть, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно не зареєстроване в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно.

Позивачі подали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд провести розгляд справи без їх участі, за наявних у справі доказів.

Відповідач подав заяву, в якій вимоги позову визнає і просить прийняти рішення без його участі.

З'ясувавши обставини справи, вивчивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог.

На підставі біржового контракту купівлі-продажу нерухомості від 16 квітня 1999 року позивачі спільно з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали у спільну сумісну власність житловий будинок з надвірними будівлями №20а по вул. Приходька в смт Мізоч Здолбунівського району, що стверджується біржовим контрактом, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Вказаний договір не зареєстрований в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно, що стверджується довідкою комунального підприємства "Здолбунівське МБТІ" від 31 березня 2016 року №215.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року із змінами та доповненнями "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що розглядаючи позови, пов'язані із спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду). Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі її із спільного майна, відкритті спадщини. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. А отже, частка у власності на домоволодіння ОСОБА_4 становить 1/5 .

10 жовтня 2003 року батько позивачів ОСОБА_4 помер. Після його смерті єдиними спадкоємцями першої черги за законом є позивачі - його діти ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6, Юзик (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_7 та ОСОБА_3. Із наявних в справі документів вбачається, що ОСОБА_5 - мати позивачі не є спадкоємцем першої черги, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 їх шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ГЮ №043286.

Позивачі, як спадкоємці за законом відповідно до п.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_4, так як проживали із спадкодавцем на момент смерті і не подавали заяви про відмову від її прийняття.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Дослідивши письмові докази по справі суд прийшов висновку про можливість задоволення даного позову.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси осіб

Керуючись ст.ст.61, 174, 213-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 328, 1216, 1261, 1268 України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Мізоцької селищної ради Здолбунівського району про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями №20 а по вул. Приходька в смт Мізоч Здолбунівського району в рівних частинах, по 1/15 частині за кожним

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: