У Х В А Л А

2 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року в справі за позовом заступника Генеральної прокуратури України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, товариства з обмеженою відповідальністю «Софіївський сад», товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єкт», Державної реєстраційної служби України в особі реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, треті особи: державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», Державна інспекція сільського господарства України, Міністерство аграрної політики та продовольства України, Головне управління Держземагентства в Київській області, про визнання протиправними й скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів, скасування рішення та свідоцтв про право власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 серпня 2014 року позов заступника Генерального прокурора України задоволено частково: визнано незаконними та скасовано розпорядження Києво-Святошинської РДА Київської області: від 25 жовтня 2012 року № 2858 «Про припинення права постійного користування ДП «НДВА Пуща-Водиця» земельною ділянкою в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області»; від 11 грудня 2012 року № 3381 «Про припинення права постійного користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» земельною ділянкою в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області»; від 12 грудня 2012 року № 3435 «Про затвердження проекту та передачу у власність десяти громадянам України (згідно зі списком) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області»; від 12 грудня 2012 року № 3443 «Про затвердження проекту та передачу у власність шести громадянам України (згідно зі списком) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області»; від 12 грудня 2012 року № 3432 «Про затвердження проекту та передачу у власність чотирьом громадянам України (згідно зі списком) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області»; від 12 грудня 2012 року № 3433 «Про затвердження проекту та передачу у власність п'ятдесяти громадянам України (згідно зі списком) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області».

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, видані ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,

ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,

ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,

ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54,

ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 серпня 2014 року в частині задоволення позовних вимог заступника Генерального прокурора України про визнання незаконними та скасування розпоряджень та визнання недійсними державних актів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову заступника Генерального прокурора України; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року касаційну скаргу Генеральної прокуратури України відхилено, рішення Апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2014 року залишено без змін.

У березні 2016 року від заступника Генерального прокурора України до Верховного Суду України надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 20, 116, 118, 142, 149, 162 - 164, 202 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 20, 25, 50, 51 Закону України «Про землеустрій», пункту 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 318-р «Деякі питання збереження об'єктів державної власності».

На обгрунтування зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2015 року, від 10 лютого 2016 року та від 3 червня 2015 року й постанови Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року, від 23 жовтня 2013 року (справи №№ 6-93 цс13 та 6-83 цс 13) та від 3 лютого 2016 року, в яких, на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодившись з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову виходив з того, що ДП «НДВА «Пуща-Водиця» скористалося своїм правом добровільно відмовитися від користування земельними ділянками, погодивши відмову з Міністерством аграрної політики та продовольства України і звернулось із заявою до Києво-Святошинської РДА Київської області, як до власника земельних ділянок відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України на момент звернення, а Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області на підставі заяви прийняла рішення про припинення права користування земельними ділянками, про що повідомила орган державної влади. Крім того, суд зазначав, що Міністерство аграрної політики та продовольства України є уповноваженим органом управління, який здійснює погодження щодо прийняття рішень про вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, укладення договорів про спільну діяльність та інших видів договорів, що можуть привести до вилучення земельних ділянок, які закріплені за підприємством на праві постійного користування відповідно до пунктів 1.1, 5.5 наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 грудня 2008 року № 826 «Про затвердження примірного положення статуту державного підприємства, віднесеного до сфери управління Мінагрополітики».

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 5 березня 2015 року в справі про визнання недійсними, протиправними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення земельних ділянок у державну власність, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на те, що Міністерство аграрної політики та продовольства України не надавало погодження на припинення права постійного користування земельних ділянок ДП «НДВА «Пуща-Водиця»;

- від 10 лютого 2016 року в справі про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування її з чужого незаконного володіння, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову з огляду на те, що відчуження спірної земельної ділянки за рішенням селищної ради не відповідає вимогам статей 84, 116, 149 ЗК України та частини 3 статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», оскільки зазначена земельна ділянка перебувала на праві постійного користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», яке згоди на її відчуження не надавало.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надана для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року в справі про визнання протиправним та скасування розпорядження голови районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанцій та направив справу на новий апеляційний розгляд з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, а саме не встановлення судом чи порушують спірні договори купівлі-продажу права позивача.

У постановах Верховного Суду України:

- від 23 жовтня 2013 року в справах (№ № 6-93 цс 13 та 6-83 цс 13) про визнання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку недійсним і зобов'язання повернути земельну ділянку, Верховний Суд України скасовуючи ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та направляючи справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції виходив з того, що судом неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 116, 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки сама по собі наявність рішення відповідного органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки громадянину без перевірки його законності є умовою набуття права власності на земельну ділянку відповідачем та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову;

- від 3 лютого 2016 року в справі про скасування рішення, визнання договору недійсним, визнання державного акта не чинним і витребування майна та визнання права власності, Верховний Суд України дійшов висновку про правильне застосування судом касаційної інстанції до спірних правовідносин статті 388 ЦК України, яка підлягала застосуванню, оскільки спірна земельна ділянка, яка була відчужена за рішенням селищної ради, належить до земель лісового фонду, що віднесені до категорії лісів першої групи (ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій). На час прийняття селищною радою рішення про її відчуження земельна ділянка перебувала в державній власності і вибула з володіння власника - держави поза його волею, при цьому право розпорядження нею належало Кабінету Міністрів України, який згоди на відчуження не надавав;

- від 18 листопада 2015 року в справі про визнання незаконними та часткове скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів та скасування їх державної реєстрації, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння та визнання права власності на земельні ділянки, Верховний Суд України скасовуючи ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відмову в задоволенні позову та залишаючи в силі рішення суду апеляційної інстанції, яким задоволено позов, дійшов висновку про неправильне застосування судом норм статей 116, 118 ЗК України та статей 228, 388 ЦК України, оскільки відповідачі із заявами до Обухівської районної державної адміністрації про надання їм у власність спірних земельних ділянок не зверталися, підписи в довіреностях від їх імені виконані іншими особами, будь-яких дій, спрямованих на оформлення спірних земельних ділянок не вчиняли, державних актів не отримували, а також не уповноважували інших осіб на подальше відчуження цих земельних ділянок.

Отже, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постановах від 23 жовтня 2013 року (№№ 6-83 цс 13 та 6-93 цс 13), від 18 листопада 2015 року, від 3 лютого 2016 року на які посилається заявник.

За викладених обставин вважати заяву заступника Генерального прокурора України обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом заступника Генеральної прокуратури України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, товариства з обмеженою відповідальністю «Софіївський сад», товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єкт», Державної реєстраційної служби України в особі реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, треті особи: державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», Державна інспекція сільського господарства України, Міністерство аграрної політики та продовольства України, Головне управління Держземагентства в Київській області, про визнання протиправними й скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів, скасування рішення та свідоцтв про право власності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук