Справа № 333/7671/15-ц
Провадження № 2/333/238/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» про відшкодування шкоди, завданої здоровю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, який в подальшому уточнив, про стягнення суми 1 603 грн. 80 коп. матеріальної шкоди та 9 000 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що 18 серпня 2015 року ОСОБА_3 на паркувальному майданчику по вул. Північнокільцевій вул. Ситова в м. Запоріжжі, керуючи автомобілем «Toyota», державний номер НОМЕР_1, при русі заднім ходом не впевнився в безпеці, в результаті чого скоїв наїзд на ОСОБА_1, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження забої, садни. Позивачу було призначено курс лікування. На прохання позивача, відповідач надав суму 1 000 грн., про що була складена розписка, але більше ніякої допомоги не надавав. З посиланням на те, що позивач знаходиться в похилому віці, коштів на лікування бракує, оскільки пенсія яку отримує позивач не дозволяє оплачувати коштовні лікарські засоби та лікуватись в повній мірі за рекомендаціями лікарів, харчуватись в посиленому режимі для відновлення здоровя, останній просить стягнути з відповідача суму 1 603 грн. 80 коп. матеріальної шкоди. Крім того, з посиланням на наявність моральних страждань, позивач просить стягнути з відповідача суму 9 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року до участі у справі залучено ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки останнього суду невідомі. У судовому засіданні 21 березня 2016 року надав пояснення, відповідно до яких позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що дійсно 18 серпня 2015 року на паркувальному майданчику по вул. Північнокільцевій вул. Ситова в м. Запоріжжі при русі заднім ходом свого автомобіля він скоїв наїзд на позивача, однак не відчув удару та поїхав. Про ДТП йому стало відомо лише 25 серпня, з повістки, що надійшла на його адресу з ДАІ. Зі слів слідчого, до якого він приїхав, потерпілого було доставлено до 5 міської лікарні з легким струсом мозку, ніяких гематом на обличчі у нього не було. Після розмови зі слідчим, 26 серпня він зустрівся з ОСОБА_1 для того, щоб зясувати стан його здоровя. При зустрічі з ним ніяких ушкоджень у нього на обличчі він не бачив, пересувався останній самостійно, під час розмови ОСОБА_1 запропонував сплатити йому 5 000 грн., посилаючись на те що йому потрібно лікувати хвору дружину. Не маючи такої можливості він запропонував позивачу 1 000 грн. або придбати у аптеці необхідні йому ліки. При розгляді адміністративної справи у суді він щиро розкаявся у вчиненому, сплатив призначений судом штраф у розмірі 340 грн. Після судового засідання він особисто передав позивачу 1 000 грн. Зазначав, що позивачем не доведено того, що його травми перебувають в причинному звязку з подіями ДТП від 18 вересня 2015 року.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від ОСОБА_4, представника ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» за довіреністю, відповідно до якої останній просить у звязку з неможливістю бути присутнім на судовому засіданні розглянути справу без його участі. У судовому засіданні 22 грудня 2016 року надав пояснення, відповідно до яких просив винести рішення на розсуд суду, зазначаючи, що 25.03.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» та ОСОБА_3 було укладено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2921305, однак ані позивач, ані відповідач після ДТП до страхової компанії не зверталися.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що 18.08.2015 року, у денний час доби, відповідач на паркувальному майданчику, розташованому по вул. Північнокільцевій вул. Ситова в м. Запоріжжі, керуючи автомобілем «Тойота», при русі заднім ходом не впевнився в безпеці, в результаті чого скоїв наїзд на ОСОБА_1, який впав на асфальт та короткочасно втратив свідомість. Відповідач на вимогу громадян присутніх при ДТП про зупинку транспортного засобу не відреагував та поїхав, позивачу допомогли піднятися та викликали швидку допомогу. Вона бачила у ОСОБА_1 кров на потилиці, інших пошкоджень у нього не памятає.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, взявши до уваги пояснення, надані відповідачем та представником третьої особи у минулих судових засіданнях, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані позивачем письмові докази, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2015 року о 15 год. 50 хв. ОСОБА_3 на паркувальному майданчику по вул. Північнокільцевій вул. Ситова в м. Запоріжжі, керуючи автомобілем «Toyota», державний номер НОМЕР_1, при русі заднім ходом не впевнився в безпеці, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження, автомобіль пошкоджено.

Вказаними діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

Вищевказані обставини встановлені в постанові Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2015 року у справі № 333/6482/15-п (провадження № 3/333/1407/15).

Цією ж постановою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Накладено на ОСОБА_3 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. Постанова набула законної сили 29 вересня 2015 року.

Як зазначив позивач, його здоровя в результаті ДТП значно погіршилось, почали відбуватися головокружіння, біль в грудній клітці та області щоки. Він неодноразово відвідував лікарів, які призначали протизапальні засоби та симптоматичне лікування.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надана копія довідка КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 18 серпня 2015 року, за змістом якої ОСОБА_1 був встановлений діагноз: побої, садно кінцівок.

Додатково позивачем надана копія довідки КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 09 лютого 2016 року № 72, де зазначено, що ОСОБА_1 18 серпня 2015 року був доставлений до лікарні з діагнозом побої мяких тканей, садно лівої тімяної ділянки, побої, садно кінцівок. Пошкоджень грудної клітини та черевної порожнини не виявлені.

Як зазначив позивач, в подальшому, 25 вересня 2015 року його стан знову погіршився та внаслідок головокружіння він впав, у звязку з чим його було доставлено бригадою швидкої медичної допомоги в міську клінічну лікарню екстреної та швидкої допомоги з діагнозом забій мякої частини голови, забій правої щічної ділянки, садно підочної ділянки, що підтверджується довідкою КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 05 жовтня 2015 року № 454.

За твердженням позивача, внаслідок описах подій у нього розвинулася гематома, яка постійно болить. Лікарями рекомендовано курс лікування у стаціонарній лікарні. 02 жовтня 2015 року позивач поступив в щелепно-лицьове відділення КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» з діагнозом гематома щоки праворуч; в той же день проведена операція розтин гематоми. 07 жовтня 2015 року позивача було виписано з лікарні. 15 жовтня 2015 року позивача знов було направлено до стаціонарної лікарні для дачі подальших рекомендацій щодо лікування. 16 жовтня 2015 року лікарем рекомендовано позивачу провести лікування амбулаторно.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як на підтвердження понесення витрат на лікування позивачем надані копії фіскальних чеків, датовані періодом часу з 28 вересня 2015 року по 09 жовтня 2015 року на загальну суму 1 603 грн. 80 коп. (а.с. 89).

З аналізу фіскальних чеків вбачається, що витрати на лікування позивач поніс в період часу з 28 вересня 2015 року, тобто після травмування (падіння) 25 вересня 2015 року. Тобто, вказані витрати позивач ніс на усунення наслідків травм, що мали місце 25 вересня 2015 року.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не доведено у встановленому законом порядку того, що отримані ним травми внаслідок падіння 25 вересня 2015 року перебувають у причинному звязку з травмами, які він отримав 18 серпня 2015 року під час дорожньо-транспортної пригоди.

Доказів того, що позивач поніс витрати на лікування саме після отриманих травм, що мали місце 18 серпня 2015 року, позивачем суду не надано.

Таким чином, у звязку з недоведеністю наявності матеріальної шкоди, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 1 603 грн. 80 коп. задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови).

Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, останній посилається на те, що внаслідок ДТП він зазнав моральних страждань, які полягають в тому, що в його похилому віці вимушений відвідувати лікарів, лягати до лікарні, перенести операцію, тощо. Спокійне життя пенсіонера в похилому віці внаслідок вказаних подій значно змінилось. Зявилась постійно стурбованість, хвилювання, головокружіння. Гематома в області щоки заважає спокійно спати, харчуватись у звичному режимі. Відмова винуватця ДТП в добровільному порядку надати кошти на лікування в категоричній формі, вимусила позивача звертатися за юридичною допомогою для підготовки відповідних документів, що також додало відповідних турбот.

Суд вважає, що співрозмірний розмір моральної шкоди, завданої позивачу, становить суму 1 000 грн.

При визначенні такого розміру моральної шкоди суд виходить з того, що позивач отримав певні травми під час дорожньо-транспортної пригоди 18 вересня 2015 року, що підтверджується показами свідка, та був вимушений звертатися до медичної установи, чим був порушений життєвий уклад особи похилого віку. При цьому, наявність інших травм, які отримані позивачем внаслідок падіння 25 вересня 2015 року, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем у встановленому порядку не доведено того, що такі травми перебувають в причинному звязку з подіями ДТП від 18 вересня 2015 року. Судом також враховано те, що відповідачем в добровільному порядку було відшкодовано позивачу суму 1 000 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1 000 грн.

В іншій частині позовні вимоги є недоведеними і не підлягають задоволенню.

При розгляді спору судом також враховується те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як власника автомобіля «Toyota», державний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», згідно з полісом АЕ № 2921305 від 25 березня 2015 року.

Судом встановлено, що до ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» не було звернень з приводу події ДТП, що мала місце 18 серпня 2015 року.

Проте, не звернення позивача до ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» із заявою про відшкодування шкоди (у т.ч. моральної), не може бути підставою для відмови у відшкодуванні такої шкоди, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено або обмежено договором. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду України від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» про відшкодування шкоди, завданої здоровю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 суму 1 000 (одна тисяча) грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави суму 135 (сто тридцять пять) грн. 33 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Кулик