Справа № 465/7034/14 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/751/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

при секретарі - Юзефович Ю.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором про кредитування поточного рахунку (овердрафту),-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, які згодом уточнив, про стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту 1736,74 доларів США, що в еквіваленті станом на 17.04.2015 року згідно курсу НБУ становить 37245,78 грн., по нарахованим та несплаченим відсоткам 86,23 доларів США, що в еквіваленті станом на 17.04.2015року згідно курсу НБУ становить 1849, 28 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 10670, 43 грн., заборгованості за Договором №600/3146/07/1 по кредитуванню поточного рахунку від 05.11.2007року по тілу кредиту 4564,80 грн., відсоткам за користування овердрафтом 5423,49 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликалися на те, що 05.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № МL-600/210/2007. Згідно з кредитним договором банк надав відповідачу ОСОБА_6 кредит в сумі 60000,00 доларів США. 26 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу. Згідно вказаного договору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № МL-600/210/2007.

Протягом терміну дії договору відповідач не виконував своїх зобов'язань перед Банком по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту, що станом на 20 серпня 2014 року складала 1736, 74 доларів США.

05.11.2007 року для забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 по кредитному договорі №МL-600/210/2007 було укладено договір поруки №SR600/210/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4. Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Договору поруки ОСОБА_4 прийняла на себе зобовязання відповідати за своєчасне виконання боржником його зобовязань перед кредитором за кредитним договором №МL-600/210/2007. Згідно п.3.1 та п.3.2 ст.3 договору поруки у випадку невиконання зобовязань боржником кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі ти в частині. Вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було направлено 20.08.2014 року, проте вона виконана зазначеній у ній строк не була.

05.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено Договір № 600/3146/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт). Згідно даного договору Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 6500,00 грн. 26 листопада 2013 року Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 26/11/13. Згідно вказаного договору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № 600/3146/07/1 про кредитування поточного рахунку від 05/11/2007року. Станом на 17 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 по Договору № 600/3146/07/1 про кредитування поточного рахунку складає: по тілу кредиту 4564, 80 грн., по відсотках за користуванням овердрафтом 5423,49 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором про кредитування поточного рахунку (овердрафту) відмовлено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року оскаржив позивач ОСОБА_7 «ОТП Факторинг Україна».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є передчасним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що представник позивача був неодноразово присутнім в судових засіданнях, однак, пояснень по суті позовних вимог суду не давав, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався. Крім того, 25 травня 2015 року представник позивача подав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутності представника ОСОБА_7 «ОТП Факторинг Україна», підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи у випадку неявки в судове засідання відповідача. Проте, суд всупереч поданої заяви проводить судовий розгляд справи та приймає рішення в загальному порядку.

Вважає, що оскільки нові докази та заяву про застосування строку позовної давності відповідачем подано 25 травня 2015, коли судом ухвалено рішення у справі, то суд в порядку п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України зобовязаний був відкласти розгляд справи, щоб не порушувати принципи змагальності учасників судового процесу, передбачені ст.10 ЦПК України та право, передбачене ст.27 ЦПК України в частині заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб. На думку апелянта, суд прийняв рішення лише на підставі доказів, поданих відповідачем, натомість не дав можливості позивачу їх спростувати.

Суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок, проведений відповідачем, який не відповідає дійсності. При цьому судом не враховано вимоги п. п.5, 5.4, 5.4.1. та п. 6.2 договору овердрафту, що стосуються договірного списання коштів у разі існування боргів за кредитними договорами.

Безпідставним є посилання у рішенні суду на порушення позивачем п. п.13.3 договору факторингу, зокрема в частині передачі та обробки персональних даних відповідачів, оскільки такий відповідачів не стосується взагалі.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_3 регулярно впродовж 2007-2013 років здійснювалось погашення заборгованості по укладеному між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», кредитному договору № ML-600/210/2007, шляхом внесення коштів на відповідний рахунок банку. Востаннє погашення заборгованості відбулось 17.07.2013 року, а переривання такого відбулось не з вини відповідача ОСОБА_3, так як після зазначеної дати, останнім регулярно вносились кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № ML-600/210/2007, які, з незрозумілих причин, з серпня по жовтень 2013 року не були переведені банком на погашення заборгованості. Відтак, суд дійшов висновку, що у листопаді 2013року у банку не було жодних підстав щодо укладення договору факторингу і передачі права вимоги третім особам, зокрема позивачу ОСОБА_7 «ОТП Факторинг Україна», який, з-поміж іншого, суд першої інстанції вважав укладеним з порушенням норм закону, погодившись з доводами відповідача ОСОБА_3 Це і послужило основною підставою для відмови у позові у цій частині.

В іншій частині, зокрема щодо позовної вимоги про стягнення боргу за договором № 600/3146/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафту), суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у такій з підстав пропуску строку позовної давності, так як овердрафт було надано відповідачу ОСОБА_3 05.11.2007 року, а термін погашення боргу за вказаним договором 31.12.2007 року. Суд першої інстанції взяв до уваги досудову вимогу № 22-2/64278, скеровану 16.02.2009 року на імя відповідача ОСОБА_3, у якій банк просив погасити заборгованість за договором ще в 2009 році, проте до суду позивач звернувся про стягнення вказаної заборгованості лише 30.10.2014 року, тобто більш, ніж через три роки.

Проте, колегія суддів не погоджується у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 05.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-600/210/2007 (а. с. 5-9), за умовами якого банк надав відповідачу ОСОБА_6 кредит на проведення ремонту нерухомого майна в сумі 60000,00 USD, з фіксованою процентною ставкою 12,49 % річних, з датою остаточного повернення кредиту до 05.11.2015 року.

На забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 05.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки № SR-600/210/2007 (а.с. 10), за умовами якого остання, як поручитель, зобовязувалася відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_3, як боржником, його боргових зобовязань перед банком, у повному обсязі таких зобовязань, аж до повного їх виконання.

Одночасно, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено також договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) №600/3146/07/1 (а. с. 11-12), а згодом 16.01.2008 року додатковий договір № 600/3146/07/02 (а. с. 13), за умовами яких відповідачу ОСОБА_3 надано кредит із збільшенням ліміту овердрафта до 6500 грн. 00 коп. на термін дії основного кредитного договору до 05.11.2015 року, в якому, з-поміж інших умов, передбачено договірне списання право банку списувати з поточного рахунку відповідача ОСОБА_3 кошти для виконання усіх боргових зобовязань останнього, які існують перед банком (п. п. 5.4., 5.4.1. договору).

Судом також встановлено, що 26.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в силу положень ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України укладено договір факторингу № 26/11/13 (а. с. 41-45) із актом приймання-передачі реєстру боржників, за яким позивач прийняв на себе зобовязання, у тому числі і за кредитним договором № ML-600/210/2007, який був укладений з відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 45). Цьому передував договір факторингу, укладений 26.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в цілому із актом відступлення кредитного портфелю (а. с. 30-40), до якого, з-поміж іншого, увійшов і кредитний договір № ML-600/210/2007, який був укладений з відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 39).

Враховуючи ту обставину, що предметом заявленого позову є вимога кредитора про стягнення за неналежно виконаним зобовязанням боржника, що у свою чергу, виникло та існує на підставі кредитного договору, а не договорів факторингу і такі договори сторонами не оспорюються, виходячи із закріпленого Конституцією України та актами цивільного законодавства України принципу свободи договору, колегія суддів вважає невірним посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у позові у цій частині. на укладення таких договорів факторингу з порушенням норм закону, а також на відсутність у банку права на їх укладення із відповідною передачею права вимоги третім особам, зокрема позивачу ОСОБА_7 «ОТП Факторинг Україна», у тому числі і вимоги до боржника відповідача ОСОБА_3

Безпідставним є і посилання суду першої інстанції на порушення сторонами п. 13.3 згаданого вище договору факторингу, за яким банк мав здійснити передачу кредитних справ лише за фізичними особами, які надали згоду на передачу та обробку персональних даних, а такої згоди відповідачі не надавали, оскільки у силу п. 13.1, п. п. 1-4 цього договору надання відповідної згоди на передачу та обробку персональних даних стосується виключно осіб, уповноважених на підписання договору факторингу, до яких відповідачі не відносяться.

Разом з тим, у суді апеляційної інстанції не знайшло свого підтвердження посилання позивача, як на підставу позовних вимог та для подачі апеляційної скарги на ту обставину, що протягом терміну дії кредитного договору відповідач ОСОБА_3 не виконував взятих на себе перед банком зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту, яка станом на 20.08.2014 року склала 1736,74 USD.

Так, колегією суддів встановлено, що на момент укладення договорів факторингу (листопад 2013 року) на рахунку відповідача ОСОБА_3 накопичилось 433 USD (а. с. 98-104), які останній щомісячно оплачував після 17.07.2013 року у рахунок погашення заборгованості перед банком в розмірі 72 USD (а. с. 75-82).

Враховуючи те, що до червня 2008 року відповідачем ОСОБА_3 здійснено дострокове погашення отриманого кредиту майже у повному розмірі (на залишку залишався борг менше 10 000 USD), а також проводилось подальше погашення заборгованості щомісячно у визначених договором розмірах, колегія суддів приходить до висновку, що погашення заборгованості перед банком в розмірі 72 USD щомісячно у повній мірі було достатнім і сприяло виконанню відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань шляхом договірного списання коштів, яких вистачило б на виконання зобовязань за кредитним договором та за овердрафтом.

З огляду на вказане, були усі можливості погашати борг відповідача ОСОБА_3, якщо б банк скористався своїм правом договірного списання (правом банку списувати з поточного рахунку відповідача ОСОБА_3 кошти для виконання усіх боргових зобовязань останнього, які існують перед банком, на підставі п. п. 5.4., 5.4.1. договору овердрафту), як це успішно робив до липня 2013 року, чим з незрозумілих причин, банк не скористався, утворивши, таким чином, штучну заборгованість відповідача ОСОБА_3 за існуючим кредитним договором.

За наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з обох відповідачів відсутні.

При цьому, колегія суддів також бере до уваги й те, що відповідачу ОСОБА_4 як поручителю, не було відомо про існування укладеного між відповідачем ОСОБА_3 як боржником, та банком договору про кредитування поточного рахунку (овердрафту), хоча існування такого має істотне значення і значно погіршує її становище у випадку невиконанням останнім взятих на себе зобовязань.

Беручи до уваги збільшення обсягу відповідальності відповідача ОСОБА_4 як поручителя, в силу укладення додаткового договору (договору овердрафту із внесенням до нього змін наступним договором), зобовязання останньої за договором поруки вважаються припиненими.

Накопичення на рахунку відповідача ОСОБА_3 станом на листопад 2013 року 433 USD, які останній щомісячно оплачував після 17.07.2013 року у рахунок погашення заборгованості перед банком в розмірі 72 USD, робить предявлення позовної вимоги про дострокове погашення боргу за договором овердрафту необґрунтованим, як і, враховуючи необхідність відмови у задоволенні позову у цій частині за недоведеністю, унеможливлює відмову суду у задоволенні позову у такій частині у звязку із спливом позовної давності.

Вище перелічене судом першої інстанції враховано не було, що призвело до ухвалення рішення про відмову у позові з помилкових підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч.1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова суду Львівської від 25 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором про кредитування поточного рахунку (овердрафту) відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_8