Єдиний унікальний номер 235/2749/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2024/2016
Головуючий в 1 інстанції: Назаренко Г.В.
Категорія 47 Доповідач: Груіцька Л.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Осипчук О.В.,Соломахи Л.І.,

секретар: Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Красноармійської міської ради Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити строк на звернення до суду та визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 6/19-174 від 27.06.2012 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є користувачем земельної ділянки, що знаходиться у м. Красноармійську по вул. Сорокіна. На даній земельній ділянці розташований належний йому на праві власності житловий будинок № 96. Поряд з земельною ділянкою, якою він користується, розташована земельна ділянка по вул. Сорокіна,98, яка належить третій особі ОСОБА_1 Між ними неодноразово виникав спір стосовно меж земельних ділянок, якими вони користуються, з цього приводу вже були раніше судові рішення, якими скасовані державні акти, на підставі яких вони були власниками зазначених земельних ділянок. Рішенням № 6/19-174 від 27.06.2012 року «Про затвердження технічної документації по землеустрою для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. ОСОБА_1, яким передано у власність третій особі земельну ділянку (кадастровий номер :09:069:1201, площею 0,0664 га для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд по вул. Сорокіна,98».Зазначає, що він не брав участь під час розгляду питання, стосовно узгодження меж земельної ділянки, яка передається третій особі, хоча по даній справі є зацікавленою особою, а тому були порушені його права. Крім того, рішення щодо вирішення питання по узгодженню меж не приймалося, та до технічної документації не було долучено. В матеріалах технічної документації не має жодного документу, в якому б було зазначено що межі земельної ділянки, які межують з його домоволодінням, було узгоджено.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасоване рішення Красноармійської міської ради Донецької області № 6/1-174 від 27 червня 2012 року "Про затвердження технічної документації по землеустрою для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр.ОСОБА_1 по вул. Сорокіна, 98 в м. Красноармійську".

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення необґрунтоване та постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у позову, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано послався на Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Держкомземом від 18.05.2010 N 376.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник, доводи апеляційної скарги підтримали та просили скаргу задовольнити.

Позивач з доводами апеляційної скарги не погодився, просив її відхилити та залишити рішення першої інстанції без змін.

Представник відповідача - ОСОБА_3 міської ради, у судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмою, яка зареєстрована 29 листопада 2016 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області (а.с. 155), причини неявки у судове засідання не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю представника відповідача ОСОБА_3 міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, позивача, третю особу та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Красноармійської міської ради Донецької області від 27 червня 2012 року № 6/19-174 "Про затвердження технічної документації гр. ОСОБА_1, по вул. Сорокіна, 98" затверджено технічну документацію із землеустрою для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 по вулиці Сорокіна, 98 в м. Красноармійську. На підставі цього рішення передано у власність ОСОБА_1, земельну ділянку (кадастровий номер :09:069:1201) площею 0,0664 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вулиці Сорокіна, 98 в м. Красноармійськ, із земель жилої та громадської забудівлі; зобов'язано останню отримати державний акт на право власності на земельну ділянку і виконати його державну реєстрацію у встановленому порядку в двомісячний строк після прийняття цього рішення.

Зазначеному рішенню передувало виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за заявою третьої особи, обстеження меж присадибної земельної ділянки, яка підлягала передачі у власність третій особі, комісією у складі в.о. Красноармійського міського голови, секретаря комісії, начальника Відділу Держкомзему в м. Красноармійську та начальника управління архітектури та містобудування, яка дійшла висновку про відсутність факту порушень земельного законодавства зі сторони третьої особи - власника домоволодіння № 98 по вулиці Сорокіна в м. Красноармійську. Порушення були виявлені зі сторони мешканця домоволодіння № 96 тієї ж вулиці у вигляді самовільного зайняття частини земельної ділянки ОСОБА_1, при будівництві гаражу. Відмова позивача в узгоджені меж земельної ділянки, що передавалась у власність ОСОБА_1, комісією була визнана необґрунтованою. Комісія сама узгодила межі земельної ділянки та провела встановлення в натурі межі земельної ділянки, що слідує з відповідних актів.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змінено назву Красноармійської міської ради Донецької області на ОСОБА_3 міську раду Донецької області, у зв'язку з чим ухвалою суду було уточнено назву відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доказів належного повідомлення позивача про час та місце проведення обстеження меж земельної ділянки третьої особи 14 жовтня 2011 року, як то передбачено пунктом 3.12 Інструкції, не надано, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про те, що акт обстеження меж присадибної земельної ділянки, яка підлягає передачі у власність гр. ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Сорокіна, 98 у м. Красноармійськ, від 14 жовтня 2011 року був складений з порушенням Інструкції. У звязку з чим, рішення Красноармійської міської ради Донецької області від 27 червня 2012 року № 6/19-174 визнав незаконним та скасував.

Такі висновки суду першої інстанції є законними та ґрунтуються на матеріалах справи.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, віднесено до виключних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Надання земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Відповідно до ст. 107 Земельного Кодексу України у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України визначені органи, що вирішують земельні спори.

За ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

За ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно зі ст. ст. 106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду.

Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

За ч. 5 ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим законом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно статті 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки .

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленомустаттею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням відповідача № 6/19-174 від 27.06.2012 року «Про затвердження технічної документації по землеустрою для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1, за адресою: м. Красноарміськ, вул. Сорокіна,98» передано у власність ОСОБА_1, земельну ділянку (кадастровий номер :09:069:1201 площею 0,0664 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: м. Красноарміськ, вул. Сорокіна,98 та зобовязано останню отримати державний акт на право власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою (а.с. 20,50, ).

Зазначеному рішенню передувало виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за заявою третьої особи (а.с. 6-8,11-12,36-38,41-42, 74-97), обстеження меж присадибної земельної ділянки, яка підлягала передачі у власність третій особі.

Комісія у складі в.о. Красноармійського міського голови, секретаря комісії, начальника відділу Держкомзему в м. Красноармійську, та начальника управління архітектури та містобудування, дійшла висновку про відсутність факту порушень земельного законодавства зі сторони третьої особи - власника домоволодіння № 98. Порушення були виявлені зі сторони мешканця домоволодіння № 96 тієї ж вулиці у вигляді самовільного зайняття частини земельної ділянки громадянки ОСОБА_1, при будівництві гаражу громадянином ОСОБА_2

У зв'язку з цим відмова позивача в узгодженні меж земельної ділянки, що передавалась у власність третій особі комісією була визнана необґрунтованою і комісія сама узгодила межі земельної ділянки та було проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки, що підтверджується відповідними актами.(а.с. 80-81).

Згідно висновку начальника управління містобудування та архітектури м. Красноармійськ, розглянувши технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку третьої особи управління погоджує його та вважає за можливе надати земельну ділянку площею 0,0664га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель із земель Красноармійської міської ради по вул.. Сорокіна,98 м. Красноармійськ (а.с. 86).

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 198 Земельного кодексу України, при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Держкомземом від 18.05.2010 N 376 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, і вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно пункту 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про час проведення обстеження меж спірних земельних ділянок 14 жовтня 2011 року, у зв'язку з чим акт обстеження меж присадибної земельної ділянки, яка підлягає передачі у власність гр. ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Сорокіна, 98 у м. Красноармійськ від 14 жовтня 2011 року був складений з порушенням прав позивача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з 2008 року, у тому числі й на час прийняття рішення Красноармійською міською радою від 27.06.2012 року № 6/19-174 "Про затвердження технічної документації по землеустрою для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр.ОСОБА_1 по вул. Сорокіна, 98 в м. Красноармійську", між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як між суміжними землекористувачами існував та існує спір, у звязку з чим були скасовані Державні акти на право власності на земельну ділянку позивача ОСОБА_2,за №754044 від 06.08.2009 року за адресою: м. Красноармійськ, вул. Сорокіна,96, та Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1, від 20 вересня 2000 року № 079938 за адресою: м. Красноармійськ, вул. Сорокіна 98.

Після ухвалення вказаного рішення суду, спір між сторонами, щодо межі земельної ділянки не врегульований. Жодна зі сторін, рішення компетентного органу,/органу місцевого самоврядування/, щодо встановлення меж спірної ділянки на пропозицію апеляційного суду, не надала. За наявності спору, щодо користування земельною ділянкою між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 були відсутні передбачені законом підстави для надання ОСОБА_1 права на приватизацію земельної ділянки без згоди землекористувача сусідньої земельної ділянки, оскільки між ними існував спір, як між суміжними землекористувачами, та не вирішений у встановленому законом порядку.

Відповідно до листа Управління Держеземагенства у Красноармійському районі Донецької області від 04.03.2014 року № 02/269/2, вбачається, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 2а/0570/11112/2011 від 19.08.2011 року було скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку мерії ЯЕ № 754044, реєстр № 88 від 06.08.2009 року. При цьому право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку та державна реєстрація самої земельної ділянки, як обєкта цивільних прав, не скасовані.

Тобто на час прийняття рішення відповідачем, право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, до складу якої ввійшла частина земельної ділянки ОСОБА_1,як обєкта цивільних прав, не були скасовані. Як вбачається з технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1І.( а.с.74-87), частина земельної ділянки, яка була виділена у власність ОСОБА_1, входить до складу земельної ділянки ОСОБА_2

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд правомірно визнав рішення Красноармійської міської ради Донецької області від 27 червня 2012 року № 6/19-174 незаконним, та скасував його, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на час прийняття оскаржуваного рішення, були відсутні передбачені законом підстави для надання ОСОБА_1 права на приватизацію земельної ділянки без згоди землекористувача сусідньої земельної ділянки, оскільки між ними існував спір, як між суміжними землекористувачами, та не вирішений у встановленому законом порядку. На час прийняття рішення Красноармійською міською радою, право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку та державна реєстрація самої земельної ділянки, як обєкта цивільних прав, не скасовані.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у тій частині, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Держкомземом від 18.05.2010 N 376, оскільки згідно зі ст. 198 Земельного кодексу України, при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Держкомзему від 18.05.2010 N 376 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, і вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно пункту 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зокрема, вони зводяться до перелічення нормативних актів, з земельних правовідносин,без будь яких правових висновків, щодо цього спору, та не містять обґрунтованих заперечень щодо висновку суду про порушення прав ОСОБА_1, та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції. Отже, колегією апеляційного суду встановлено, що суд правильно задовольнив позов, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308,313,315 ЦПК України, апеляційний суд -,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Л.О. Груіцька

Судді: Л.І.Соломаха

ОСОБА_4