Справа № 352/178/15-ц
Провадження № 2/352/34/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Пилипів М.В.

представника позивача - адвоката Новосільської О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

Позивачка 26.01.2015 р. звернулась у суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у якому просила визнати за нею право власності на будинок, розташований по АДРЕСА_1, у порядку ст.344 ЦК України.

Ухвалою суду від 11.02.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_3

Заявлений позов ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що вона, починаючи з 21.12.1971 р. постійно проживає та зареєстрована у будинку АДРЕСА_1, що підтверджується даними будинкової книги на будинок. Даний будинок знаходиться на території Лисецької селищної ради, однак, не є власністю територіальної громади селища. Вона вважає, що спірний будинок є безхазяйним, що підтверджується наступними доказами: 1) листом Івано-Франківського ОБТІ від 31.08.2006 р. № 2014, згідно якого ОБТІ не володіє інформацією про те, на чиєму балансі перебував будинок; 2) відповіддю державного архіву в Івано-Франківській області від 12.09.2006 р. № 110/04-25, згідно якої держархів області не володіє інформацією про те, на чиєму балансі перебував будинок з 1971 р. і по даний час; 3) листом Тисменицької РДА від 03.10.2006 р. № 2233/01-035/197, згідно якого будинок в Івано-Франківському ОБТІ не зареєстрований, а селищна рада подає оголошення в газету «Вперед» з метою з'ясування відомостей про даний будинок. На даний час позивачка одноособово продовжує проживати у вказаному будинку, вона добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, у міру можливості доглядає за будинком і утримує його, робить в ньому необхідний ремонт та веде господарство (доглядає курей, кіз, обробляє город). Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім неї, немає, у будинку більше ніхто не зареєстрований та не проживає близько 30 років. Згідно виготовленого технічного паспорту станом на 15.01.2015 р. самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування, інвентаризаційна вартість будинку складає 59708 грн. Вважає, що набула права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю у порядку ст.344 ЦК України.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов визнала частково і пояснила, що селищна рада визнає ту обставину, що позивачка з 1971 р. проживає у спірному будинку, при цьому у неї відсутній ордер на вселення у будинок. Позивачка фактично користується трьома кімнатами на другому поверсі будинку, що підтверджується актом комісії селищної ради від 25.07.2006 р. «Про обстеження будинку по АДРЕСА_1 з метою встановлення відповідності санітарним і технічним нормам», затвердженим рішенням Лисецької селищної ради від 25.07.2006 р. У свій час позивачка зверталась з позовом до суду про надання дозволу на приватизацію фактично зайнятого нею житлового приміщення площею 50 кв.м по АДРЕСА_1, який у 2008 р. був залишений без розгляду за заявою позивачки. Перший поверх спірного будинку забитий дошками, першим поверхом позивачка не користується, у неї є окремий вхід з подвір'я на другий поверх будинку. Технічний стан спірного будинку являється ветхим згідно зробленого на замовлення селищної ради висновку експертного обстеження технічного стану громадського будинку з житловими приміщеннями по АДРЕСА_1. Спірний будинок не є комунальною власністю територіальної громади смт. Лисець. Селищна рада погоджується з позовом у частині визнання за позивачкою права власності на зайняті нею приміщення спірного будинку площею 50 кв.м. Проти часткового задоволення позову не заперечувала.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що у 1999 р. вона звернулась до селищного голови смт. Лисець про виділення їй однієї кімнати для проживання, рішенням селищної ради, якого у неї немає, їй було надано одну кімнату на першому поверсі спірного будинку по АДРЕСА_1; договір найму з нею не укладався, ордер не видавався, оскільки приміщення було аварійне. Так як позивачка використовувала вказану кімнату на першому поверсі під сарай (тримала там сіно), у кімнаті підлога була зірвана, грубка розвалена, ОСОБА_3 не вселилась у будинок.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що предметом спору у даній справі є право власності на громадський будинок з житловими приміщеннями АДРЕСА_1.

Як вбачається з технічного паспорту на спірний громадський будинок з житловими приміщеннями станом на 12.01.2015 р. (а.с.16-20), інвентаризаційна вартість будинку, 1954 року побудови, становить 59708 грн., відсоток зносу - 70 %, складається з першого поверху та мансарди, загальна площа становить 274,9 кв.м, житлова площа 55,4 кв.м (три житлові кімнати на мансарді).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.02.2007 р., зробленого експертом ОСОБА_6 у рамках розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Лисецької селищної ради про зобов'язання провести капітальний ремонт будинку, надання дозволу на приватизацію фактично займаного приміщення та надання дозволу на приватизацію земельної ділянки (а.с.58-61), фізичний знос будинку в цілому складає 50 %, внаслідок довготривалої експлуатації і без належного технічного догляду технічний стан в цілому є незадовільним, будинок підлягає капітальному ремонту з метою подальшого проживання у ньому людей.

Як вбачається з наданого відповідачем висновку експертного обстеження технічного стану громадського будинку з житловими приміщеннями по АДРЕСА_1 від 07.04.2015 р. (а.с.62-69), несучі конструкції в цілому на час обстеження не відповідають вимогам надійності і міцності, будинок перебуває у ветхому стані (ветхий стан при фізичному зносі 61-80 %, коли стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих - дуже ветхий; обмежене виконання елементами будівлі своїх функцій можливе при проведенні охоронних заходів або повній заміні цих елементів).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 постійно прописана та постійно проживає у спірному будинку з 21.12.1971 р., що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян від 23.02.1965 р., копія якої міститься на а.с.4-15.

На час поселення позивачки у будинок він належав Солотвинському лісокомбінатові, у якому позивачка працювала. З 1985 р. будинок переданий на баланс Тисменицького комбінату комунальних підприємств. Згідно інформації Тисменицької РДА від 10.06.2009 р. (а.с.36) рішенням Тисменицької районної ради від 22.06.2001 р. Тисменицький районний комбінат комунальних підприємств (за винятком Лисецької дільниці № 2) та утворене на базі його майна Тисменицьке водоканалізаційне підприємство передано із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста району у власність територіальної громади м. Тисмениця, Лисецьку дільницю № 2 Тисменицького районного комбінату комунальних підприємств у селищі Лисець даним рішенням передано у власність територіальної громади смт. Лисець.

Інші дані про те, що спірний будинок є комунальною власністю територіальної громади смт. Лисець, відсутні.

Відповідно до рішення виконкому Лисецької селищної ради народних депутатів від 27.03.1991 р., згідно наданого відповідачем архівного витягу (а.с.156), селищна рада відмовила ОСОБА_2 у дозволі на купівлю спірного будинку, так як немає необхідності в одержанні такої великої площі, де раніше проживало 7 сімей.

У відповідності з вимогами ч.ч. 1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

З огляду на положення п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно якого володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, суд критично оцінює твердження сторони позивача щодо добросовісності заволодіння спірним будинком.

Цивільним законодавством визначено правові механізми захисту цивільних прав та інтересів. У відповідності з вимогами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

У відповідності з п.3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.ст. 3 і 4 ЦПК України). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених вище, встановлених судом обставин, враховуючи не реалізовану позивачкою можливість придбання займаного нею приміщення в спірному будинку у власність на підставах, передбачених чинним законодавством (ст.65-1 ЖК України, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»), суд вважає, що позивачка, яка звернулась до суду з даним позовом про визнання за нею права власності на громадський будинок з житловими приміщеннями АДРЕСА_1 за набувальною давністю, обрала неналежний спосіб захисту права, яке не визнається відповідачем у повному обсязі. Тому у позові ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20 ч.1, 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити у позові ОСОБА_2 до Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд.

Головуюча М.М.Хоминець