Справа № 489/1822/16-ц
Номер провадження 2/489/1386/16
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

встановив

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої доньки. Вказує, що дитина перебуває на повному утриманні позивача. Зазначає, що хоче разом з донькою поїхати з метою відпочинку до Криму, проте відповідач необґрунтовано не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

Позивач просив суд визнати відмову відповідача на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки безпідставною; дозволити позивачу оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки за межі України, а саме до Російської Федерації та допустити негайне виконання судового рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України.

30.05.16 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій просив суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої доньки без згоди та супроводу батька до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим на період з 01.07.2016 по 31.09.2016 та з 01.06.2017 по 31.08.2017; з 01.11.2016 по 31.01.2017; дозволити позивачу оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки за межі України, а саме до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та допустити негайне виконання судового рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України.

01.06.2016 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій просив суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої доньки без згоди та супроводу батька до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Російської Федерації на період з 01.07.2016 по 31.09.2016, з 01.11.2016 по 31.01.2017, з 01.06.2017 по 31.08.2017; з 01.11.2017 по 31.01.2018, з 01.06.2018 по 31.08.2018, з 01.11.2018 по 31.01.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019; дозволити позивачу оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки за межі України, а саме до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Російської Федерації і допустити негайне виконання судового рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України.

Позивач та представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи вказала, що вважає, що позов підлягає задоволенню.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 179352 позивач і відповідач мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, з метою отримання відпочинку, спрямованого на оздоровлення дитини, відтак вказана поїздка здійснюється в інтересах дитини.

Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини першочергова увага в усіх діях щодо дітей має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, незалежно від того ким ці дії здійснюються.

Згідно з принципом 2 Декларації про права дитини від 20.11.1959 дитині повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, морального, духовного розвитку

Такого ж змісту обов'язки батьків щодо розвитку дитини та забезпечення її інтересів, передбачені статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Батьки дитини, згідно з приписами ст. 141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

При цьому, відповідно до приписів ст. 157 СК той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Інший з батьків не має права перешкоджати такому вихованню та спілкуванню, якщо воно не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII), Правилами перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57).

За змістом ч.2 ст. 4 Закону № 3857-XII за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Позивач посилається на те, що виїзд дитини з-за кордон зумовлений необхідністю духовного та фізичного розвитку дитини та з метою оздоровлення.

Як вбачається зі змісту позову, позивач просив суд надати йому дозвіл на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди та супроводу батька, зазначивши конкретні періоди.

Проте суд зазначає, що у відповідності до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" суд може ухвалити рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди та супроводу батька суперечить нормам міграційного та сімейного законодавства, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. Тривала відсутність дитини на підставі рішення суду, фактично позбавляє батька можливості спілкування з дитиною та виконання своїх обов'язків щодо забезпечення їх гармонійного виховання і розвитку.

Таку позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 23.03.2016 (справа №489/3208/15-ц).

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено будь-яких перешкод для відвідування та оздоровлення дитини за межами України або на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, при цьому суд враховує що це буде відповідати її інтересам. Забезпечення безпеки дитини покладається на батьків. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду дитини за межі України на відпочинок та оздоровлення суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства, а тому права неповнолітньої дитини підлягають судовому захисту.

Проте, з урахуванням прав та інтересів обох батьків, позов підлягає частковому задоволенню з визначенням одного періоду надання дозволу позивачу без згоди та супроводу батька на виїзд дитини за кордон.

Що стосується вимоги позивача щодо негайного виконання судового рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 367 ЦПК України не передбачено, що суд може допустити негайне виконання рішення суду в даній категорії справ.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ФП №179352) без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Російської Федерації у період з 11.07.2016 до 31.08.2016 у супроводі матері ОСОБА_1, зобов'язавши її повернути дитину в Україну після спливу терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні.

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 оформити документи для тимчасового виїзду дитини за кордон на період зазначені в цьому рішенні.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв