АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5587/16 Справа № 180/708/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Хомченко С.І. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 червня 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у шлюбі народився син ОСОБА_4

Сімейне життя в них не склалося, оскільки сторони втратили відчуття поваги один до одного. Також вони ведуть окремі бюджети, фактично припинили шлюбні стосунки із 01 вересня 2014 року, відповідач із сином переїхала проживати до своєї матері, у зв'язку з чим позивач просив розірвати шлюб.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Розірваний шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який був зареєстрований 11 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 226.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 11 червня 2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 226) та прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на «ОСОБА_2».

Під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 30 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

На підставі виконавчих листів, виданих 19 червня 2015 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області, із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, починаючи з 12 грудня 2014 року до його повноліття, а також на утримання дружини ОСОБА_2 до досягнення сином ОСОБА_6 трьох років, в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення із 12 грудня 2014 року.

Згідно довідок державного виконавця позивач не сплачує вказані аліменти та має заборгованість.

При ухваленні рішення суд врахував приписи ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, а також п. 10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Врахувавши положення ст. 111 СК України, суд вживав заходів щодо примирення сторін по справі - встановлював строк для примирення. Однак, примирення подружжя не відбулося. Позивач наполягав на задоволенні позову, відповідач також погодилась на припинення шлюбу, але була незадоволена тим, що позивач не сплачує аліменти на її утримання та утримання їх сина, а також зрадою позивача.

Позивач ОСОБА_3 надав суду докази, які свідчать про те, що їх подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки він фактично створив нову сім'ю, де у нього народився син ОСОБА_7

В судових засіданнях сторони підтвердили відсутність між ними добрих та мирних стосунків, а тим більше почуттів взаємної любові та поваги.

Судом встановлено, що між сторонами не тимчасовий розлад у сім'ї, а обґрунтоване доказами (створення сім'ї з іншою жінкою та народження дитини) небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Крім того, із пояснень відповідача у судовому засіданні суд також вбачав її небажання перебувати у шлюбних стосунках із позивачем, що є достатніми підставами для розірвання їх шлюбу.

Суд вважав необґрунтованими доводи позивача щодо часу припинення сімейних стосунків, а саме із 01 вересня 2014 року, оскільки відповідач стверджувала, що вони в сім'ї святкували день народження сина 25 жовтня 2014 року і проживали разом, після чого вона із сином поїхала гостити до матері, а коли повернулася додому 12 грудня 2014 року, то позивач не пустив їх із сином до квартири, і цей день вона вважає припиненням сімейних стосунків.

Крім того, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, 10 жовтня 2014 року зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Тому, суд вважав датою припинення шлюбних стосунків між сторонами 12 грудня 2014 року.

Отже, суд дійшов висновку про розірвання шлюбу, оскільки позовні вимоги позивача про необхідність розірвання шлюбу свідчили про те, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд повно та всебічно не з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу - необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи та поясненнями самих сторін в судовому засіданні.

Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 111 СК України вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Матеріалами справи підтверджено, що 17 листопада 2015 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області постановлена ухвала про призначення сторонам строку для примирення - 6 місяців, тобто суд вживав заходів щодо примирення сторін по справі, яке між сторонами не відбулося.

Крім того, суд обґрунтовано виходив із того, що подружнє життя та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки позивач фактично створив нову сім'ю, в якій 20 серпня 2015 року народився ОСОБА_7, батьками якого зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 104).

Отже, суд правильно виходив із того, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, тому збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя.

Також суд обґрунтовано вважав датою припинення шлюбних стосунків між сторонами 12 грудня 2014 року. Крім того, сама відповідач надавала в суді першої інстанції пояснення та зазначала, що спільне проживання з позивачем вони припинили з грудня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має заборгованість по аліментах не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідач не позбавлена можливості звернутися із відповідними вимогами до позивача, щодо стягнення заборгованості по аліментах та застосування до нього передбаченого законом виду відповідальності за невиконання зобов'язань.

Тому доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до її незгоди щодо причин розпаду сім'ї, якою відповідач вважає зраду позивача, а також до її незадоволення із приводу несплати позивачем аліментів, а не до її незгоди щодо розірвання шлюбу із позивачем.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: