Справа № 404/9904/14-ц
Номер провадження 2/404/33/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Голенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Кіровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції про встановлення факту батьківства та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якої просила:

- встановити факт батьківства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за місцем реєстрації в м. Кіровограді по вул. Аерофлотській, 6, померлого 16.04.2014 року, відносно неї;

- зобовязати Кіровський відділ ДРАЦС РС Кіровоградського МУЮ внести зміни до актового запису № 930 в Книзі реєстрації актів про народження від 13.05.1986 року, про народження ОСОБА_5, зазначивши ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 її батьком.

На обґрунтування позову зазначено, що мати позивача ОСОБА_6 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4, від яких 13.03.1986 року у них народилася донька - ОСОБА_1.

При реєстрації новонародженої дитини відомості про батька були внесені за вказівкою матері позивача, а саме прізвище в свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_6, а батьком дитини зазначений ОСОБА_7.

Наприкінці 1987 року її батько ОСОБА_4 повернувся до колишньої дружини ОСОБА_8, та ще декілька років проживав спільно з нею, хоча офіційно свої стосунки вже не реєстрував.

З моменту народження позивача ОСОБА_4 визнавав себе її батьком, регулярно надавав її матері незначну матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_1 у вигляді одягу, взуття, іграшок, шкільного приладдя, брав з собою на відпочинок на море, а коли вона виросла то фінансово допомагав їй при навчанні, оплатив половину коштів, що були витрачені на весілля позивача.

Батьки ОСОБА_4, вважали ОСОБА_1 рідною онукою, допомагали виховувати її, робили подарунки, часто брали її до себе постійно возили із собою на дачу, приходили в гості.

ОСОБА_4 приходив на дні народження позивача, був на випускному в школі, на вручені диплому в університеті, стояв разом з її мамою, як батько нареченої на весіллі, забирав її із сином з пологового будинку, доглядав його, приходив на хрестини онука. Після весілля позивача, її батько зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_9 запропонували жити в квартирі АДРЕСА_1, де вона мешкала зі своєю сімє до смерті батька.

16.04.2014 року помер ОСОБА_4.

Встановлення зазначеного факту необхідно їй для оформлення спадкових прав за законом.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини в ньому викладені, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Під час розгляду справи позивач просила призначити судову генетичну експертизу. Така експертиза за ухвалою суду була призначена в недержавній експертній установі, а її безпосереднє проведення повинно було б відбутись у Німеччині. Проведення такої експертизи за кордоном позивачем та її представником обумовлювалось тим, що за твердженням відповідача ОСОБА_2, який працює експертом в експертній установі, та його адвоката ОСОБА_10, в Україні відсутня можливість проведення генетичного дослідження на встановлення кровної спорідненості на кшталт брат/сестра без дослідження генетичного матеріалу їх батька. Проте, оскільки в ухвалі апеляційної інстанції якою була скасована ухвала суду про призначення експертизи було зазначено крім іншого, що суд першої інстанції не навів обґрунтування призначення генетичного дослідження в недержавній установі, то позивач просила офіційно зясувати можливість встановлення кровного споріднення між нею та старшим з відповідачів шляхом призначення експертизи в державній установі, яку рекомендувала сторона відповідача. Однак, після того, як на виконання доручення експерта державної установи було зясовано, що біологічні зразки батька не збереглися, а експертом повідомлено про неможливість проведення експертизи, то з урахуванням тиску відповідачів, вказала на можливість закінчення розгляду справи без проведення експертизи на підставі тих доказів, що були досліджені судом.

Представник відповідачів та відповідачі посилаючись на зміст письмових заперечень просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. 64-66).

Відповідачі зазначали, що факт проживання їх батька ОСОБА_4 з матірю позивача не підтверджується документально. Доводи позивача спростовуються тим, що фактично батьки відповідачів проживали з 06.06.1981 року до літа 1989 року. В зазначений період в 1983 року у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_11, що документально підтверджено. В подальшому їхні батьки розлучились в 1985 році, але продовжували жити разом та вести спільне господарство. В 1989 року у них зявився другий син ОСОБА_12, якого ОСОБА_4 записав на себе.

Вказували, що дійсно вони знали, що бабуся ОСОБА_13 товаришувала з матірю позивача та добре ставилась до її доньки ОСОБА_1, брала з собою на відпочинок на дачу, приходила до неї в гості та іноді допомагала ОСОБА_1 матеріально. Після смерті бабусі, ОСОБА_1 підтримувала дружні стосунки з їх батьком, іноді приходила до нього у гості та на дні народження і навіть в память до бабусі ОСОБА_13 батько у 2008 році був у ОСОБА_1 на весіллі. Відповідачі за проханням батька також були у неї на весіллі, але питання визнання їхнім батьком, ОСОБА_1 своєю донькою ніколи не виникало та батько ніколи не казав, що вона його донька. Вважають, що позивач розпочала встановлення факту батьківства лише після смерті батька, з корисливих міркувань, претендуючи на його спадок.

Вчиняючи супротив проти проведення судової генетичної експертизи, адвокат відповідачів зазначала, що існуюча судова практика та розяснення ВСУ з приводу застосування статті 53 КпШС України в аналогічних до виниклих правовідносинах не визнає належним доказом генетичні експертні дослідження. Та проведення таких досліджень не в державній установі не може вважатись доказом в розумінні цивільно-процесуального законодавства, та в Україні офіційно не проводяться дослідження на встановлення кровного споріднення брат/сестра та ступінь такого споріднення (рідні, двоюрідні тощо).

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, згідно до повідомлення просив розгляд справи провести без участі представника відділу, проти заявлених вимог не заперечував.

Суд заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.03.1986 року народилася ОСОБА_5, в Книзі реєстрації актів про народження від 13.05.1986 року, батьками зазначені батько: ОСОБА_14, мати: ОСОБА_6 (а.с. 11).

08.11.2008 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_15 та змінила прізвище на Баран (а.с. 13).

ОСОБА_4 06.06.1981 року уклав шлюб з ОСОБА_16, яка змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 67). В 1983 році у них народився син ОСОБА_2 (а.с. 68).

12.02.1985 року ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_17 (а.с. 14). Проте, згідно свідоцтва про народження в 1989 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_17 народився син ОСОБА_3 (а.с. 70).

16.04.2014 року ОСОБА_4 помер (а.с. 15).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_18 після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа за № 10/2014 відповідно до заяв про прийняття спадщини за законом, яка надійшла 12.05.2014 року під № 14, 15 від синів спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтвердили родинні відносини зі спадкодавцем (а.с. 173, 174, 176).

01.07.2014 року під № 23 надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_1, яка не подала належні документи, відповідно до яких спадкодавець є її батьком (а.с. 178).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.08.2014 року було відмовлено у відкритті провадження в порядку окремого провадження за заявою позивача, оскільки з заяви та доданих до неї документів вбачався спір про право.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_19, показала, що з Позивачем знайомі з дитинства, потім разом навчалися в інституті на паралельних курсах. ОСОБА_4 знала, оскільки він працював з її мамою в Кіровоградгазі. Влітку 1998 року вона її мати, позивач, ОСОБА_4 із співмешканкою ОСОБА_20 та її сином ОСОБА_21 разом відпочивали протягом 10 днів в Коблево на базі «Ліман». За час відпочинку ОСОБА_4 називав позивача доцею, а вона його називала - тато. На час відпочинку свідку було 12 років. Іншими відомостями про відносини між позивачем та ОСОБА_4 не володіє.

Свідок ОСОБА_22, показала, що товаришувала з матірю позивача, жили разом в гуртожитку розташованого по пров. Щербаковський, 22-а. Жили в одному гуртожитку в період приблизно 1980 по 1987 роки. Спочатку ОСОБА_6 проживала разом зі свідком в кімнаті № 512, разом зі ще однією дівчино ОСОБА_23. потім з цією дівчиною переїхали до кімнати № 501, в якій проживали до початку 1984 року. ОСОБА_4 знає приблизно з 1980 року, він то зявлявся в гуртожитку, то пропадав. У 1983 році почав часто навідуватись до гуртожитку, а у березні-квітні 1984 року почав жити з ОСОБА_6. Коли свідок виїздила приблизно у серпні 1987 року із гуртожитку у звязку з отриманням квартири, то з гуртожитку збиралась виїздити ОСОБА_6 з цих же підстав. Вона вже не була разом із ОСОБА_4. ОСОБА_24 завагітніла приблизно на при кінці 1985 року, а 1986 році народила позивачку.

Свідок пояснила, що у другій половині 1986 року відносини у ОСОБА_24 та ОСОБА_6 були погані, часто та голосно сварились, приблизно коли ОСОБА_1 було до шести місяців він покинув ОСОБА_6, проте продовжив ходити в гуртожиток до друзів на третій поверх.

Коли ОСОБА_4 відвідував ОСОБА_6, він приносив їжу, речі, подарував їй холодильник, після народження дитини ОСОБА_6, бачила у неї дитячі речі та іграшки, вона казала, що їх для ОСОБА_1 приніс ОСОБА_4 ОСОБА_25 була повязана із частими відрядженнями, свідку не відомі факти, коли ОСОБА_4 лишався ночувати у кімнаті ОСОБА_25 за її відсутності.

Свідок ОСОБА_6, яка є матірю позивача, показала, що з липня 1980 року проживала у гуртожитку за адресою м. Кіровоград, пров. Щербаковський, 22-а, ком. 512 в одній кімнаті з ОСОБА_22 Саме там вона познайомила з ОСОБА_4 Свідок знала, що ОСОБА_4 одружився і що в нього народився син ОСОБА_11, але з часом ОСОБА_4 почав приходити до ОСОБА_6 та розповідати як погано склалося життя та що він пішов з сімї. Через деякий час спілкування, свідок та ОСОБА_4 почали жити разом. В червні-липні 1984 року ОСОБА_26 завагітніла від ОСОБА_4, але він цій новині не зрадів та вмовив її зробити аборт.

В червні 1985 року ОСОБА_6 знову дізналася що вагітна, сказала про це батькам ОСОБА_4О, які її підтримали, сказали, що потрібно народжувати. Сам ОСОБА_4 свідка не підтримав, сказав що така дружина йому не потрібна і що він не хочу цієї дитини, а всі питання що будуть в неї виникати вона може вирішувати з його батьками.

В березні 1986 року народилася ОСОБА_27 З пологового будинку свідка забрали батьки ОСОБА_4, відвезли її до гуртожитку, допомагали перший час по господарству. Під час реєстрації народження дитини. ОСОБА_4 відмовився йти особисто, але надав свій паспорт для реєстрації, але без особистої участі ОСОБА_4 працівники РАЦСу відмовилися записувати дитині прізвище батька. ОСОБА_28 відбувалися в будинку брата ОСОБА_4, на яких він був присутній.

Після хрестин свідок та ОСОБА_4 ще деякий час намагалися жити разом, але спільне життя не склалося і ОСОБА_4 покинув ОСОБА_6

До 5 років батьки ОСОБА_4 няньчили ОСОБА_28, а сам ОСОБА_4 допомагав матеріально. Сам він проживав з різними жінками, а потім поїхав в Калінінград на заробітки, в цей час аліменти дітям ОСОБА_17 ОСОБА_2 та ОСОБА_3, виплачувала мати ОСОБА_4

Після повернення із заробітків, ОСОБА_4 познайомився з ОСОБА_20, почав разом з нею проживати. в 1998 році ОСОБА_4 взяв ОСОБА_28 відпочивати разом з собою в Коблево, поступово почав купувати їй речі, велосипед. прийшов на випускний вечір, повністю оплатив його. Допомагав зі вступом ОСОБА_28 до КНТУ, був присутній на вручені червоного диплому, повністю оплатив навчання на магістратурі в КНТУ. З часом повністю взяв на себе організацію та оплату весілля ОСОБА_28, запросив на нього своїх родичів, доказом чого є відеозапис. ОСОБА_4 допомагав забирати ОСОБА_28 з пологового будинку, няньчився з її сином ОСОБА_29. Після несподіваної смерті ОСОБА_4, ОСОБА_28 допомагала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 організувати похорони. З того часу як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дізналися. що заповіт відсутній, вони повністю перестали спілкуватися з ОСОБА_28, не визнають її як сестру.

Свідок ОСОБА_30, показав. що з учасників процесу знає відповідачів, які є синами його товариша ОСОБА_4 Потоваришували з ОСОБА_4 приблизно у 1977-1978 рр., коли свідок прийшов працювати на СМУ 8. Зазвичай спілкування відбувалося з ним за місцем роботи. Його синів знає, оскільки ОСОБА_4 брав їх із собою на роботу. Про наявність інших дітей ніколи не казав. Із членів сімї розповідав лише про дружину ОСОБА_17. З роботи свідок звільнився у 1992 році, проте продовжив підтримувати із ОСОБА_4 дружні стосунки. Будь які подробиці сімейного життя ОСОБА_4 йому не відомі, свята сімями не відмічали, в гості один до одного не ходили, про жінок які оточували ОСОБА_4 знає лише про дружину ОСОБА_17 та ОСОБА_30, що працювала в Горгазі.

Свідок ОСОБА_31, показала, що відповідачі її чоловіку доводяться племінниками, відповідно він був рідним братом ОСОБА_4 з яким познайомилась у 1980 році. У 1984р. уклала шлюб із ОСОБА_32. Про існування ОСОБА_28 дізналась від свекрухи, яка нею опікувалась. Від чоловіка дізналась, що до його матері прийшла жінка ОСОБА_6 та повідомила, що чекає дитину від ОСОБА_4 До ОСОБА_6 відноситься негативно, бо та зіпсувала хрестини її сина, оскільки свекор та свекруха наполягли, щоб одночасно з її сином хрестили позивачку. ОСОБА_4 із-за цього рознервувався, що навіть вийшов на час її хрещення. Про наявність стосунків позивачки та ОСОБА_4 їй невідомо, не вважає їх родичами.

Свідок ОСОБА_33 показала, що відповідачі є рідними племінниками, їх мати доводиться їй рідною сестрою, позивача бачить вперше, про її матір їй також нічого не відомо. Батька відповідачів ОСОБА_4 знає біля 40 років, його першою дружиною та любовю була ОСОБА_8. ОСОБА_4 ніколи не казав, що в нього є інші діти, та він витрачається на їх утримання. Коли, перестав проживати з ОСОБА_8 скаржився, що його мати прихистила вагітну ОСОБА_6, яка зламала йому життя. Ця подія відбулась у 1985 році, коли до матері ОСОБА_34 прийшла жінка і запевнила, що вагітна від її сина, він же вважав, що дитина від іншого чоловіка. ОСОБА_34 до матері завжди відносився з великою шаною, тому в память про неї був присутній на весіллі позивача.

Свідок ОСОБА_35 показала, що знає всіх сторін у справі, познайомилась з ОСОБА_4 через свого чоловіка, який був його другом, всі обставини його життя відомі приблизно з 2000 2001 років, сімями ходили один до одного в гості приблизно раз на місяць. У 2000 році ОСОБА_4 співмешкав з ОСОБА_20 по провулку Училищному. Приблизно з 2003 року проживав на Балашівці по вул. Аерофлотській. Останні пять років співмешкав з ОСОБА_9, а попередня співмешканка ОСОБА_20 переїхала жити до м. Харків. Коли свідок була в гостях у ОСОБА_4 в будинку розташованого по вулиці Аерофлотській до нього приходила позивач. Ця подія була до вступу позивача до вищого навчального закладу, бо ОСОБА_4 казав, що треба допомогти їй поступити на державну основу. Потім казав, що за вступ позивача до навчального закладу на державний бюджет заплатив 5500грн. та планував сплатити кошти за навчання в магістратурі.

ОСОБА_4 мав крім основного додатковий дохід займався газифікацією будинків.

На питання свідка, про взаємовідносини дівчини та ОСОБА_4, останній сказав, що вона його дочка. Свідок ще двічі бачила позивача у ОСОБА_4, при ній він називав її по імені, при цьому вона сприймала відносини між позивачем та ОСОБА_4 як родинні. Його опікування над ОСОБА_28 також підтверджується тим, що вона жила в належній ОСОБА_9 квартирі. Щодо фінансової підтримки позивача то зі слів ОСОБА_4 знає, що останній придбав позивачу компютер в кредит та говорив, що треба допомогти ОСОБА_28 із весіллям.

Про народження ОСОБА_28 знає зі слів ОСОБА_4, тобто після народження сина у шлюбі з ОСОБА_8, з якою він розійшовся та почав жити з іншою жінкою від звязку із якою народилась позивач, покинув її та знов зійшовся на деякий час з дружиною.

ОСОБА_36 Валентинівна показала, що з 1991 року до початку 2008 року спів мешкала із ОСОБА_4. У 2008 році свідок переїхала на постійне місце проживання до Харкова.

Із розмов з ОСОБА_4 знала, що позивача добре сприймала його мати. Він же до неї відносився, як до звичайної дитини, проте власною дочкою не вважав. Про існування позивача свідок дізналась у 1994 році, до цього часу він про неї не згадував. Це відбулося в наслідок поліпшення відносин з його батьками та свідок почала ходити до них в гості. Від ОСОБА_13 (мати ОСОБА_4О.) дізналась про існування ОСОБА_28. Про матір позивача ОСОБА_24 розповідав, що вона була легковажною людиною і крім нього у неї були інші чоловіки. Розповідав, що ОСОБА_6 прийшла до його матері розповіла, що вагітна від нього та її пожаліла, як наслідок в подальшому всіляко підтримувала.

Щодо відпочинку позивача на морі разом із ОСОБА_4 показала, що це відбулось саме по добрій волі свідка, яка отримала путівки на роботі, та оскільки було вільне місце, з урахуванням побажань ОСОБА_13, яка хотіла щоб ОСОБА_28 побачила море взяли її із собою. Анна дійсно називала ОСОБА_4 батьком, він проти цього не заперечував, казав, що коли виросте сама розбереться. Також, на думку свідка він дозволяв називати себе позивачу татом в угоду його матері, яка цього прагнула. Саме за проханням останньої свідок купувала позивачу речі на море та потім перед випускним. До батьківських почуттів не мало відношення поїздка на море. Щодо витрат ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_1, то вважає, що на її навчання кошти давала ОСОБА_13, так як з ОСОБА_4 у свідка був спільний бюджет вона впевнена, що із своїх доходів кошти на її утримання не виділяв. Знає, що на пятнадцятиріччя позивача ОСОБА_4 подарував їй туфлі, про інші подарунки або надання їй допомоги, свідку не відомо. ОСОБА_37 та ОСОБА_4 не сприймала як родинні.

Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема шляхом роз'яснення особам їхніх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Тобто, у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, належним способом захисту може бути лише встановлення факту батьківства.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Тому при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Частиною 2 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини,

або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Диспозиція ст. ст. 57-59 ЦПК України не обмежує сторін у поданні лише письмових доказів на підтвердження факту батьківства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією щодо справ даної категорії розглянутих ВССУ та ВСУ. Таким чином є помилковою позиція позивача, що генетична експертиза не може бути належним доказом у справах даної категорії. Із аналізу судової практики в тому числі наданої стороною відповідача вбачається, що не приймаючи, як доказ висновок судової генетичної експертизи суди вищестоящих інстанцій зазначали, що сам по собі факт біологічного походження дитини, яка народилась до 1 січня 2004 року, при недоведеності спільного проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і особою щодо якої вирішується питання батьківства до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ним дитини, або визнання ним батьківства згідно зі ст. 53 КпШС України не є підставою для встановлення батьківства.

Відтак, висновок генетичної експертизи може бути прийнятий судом до уваги не як окремий доказ, а в сукупності з іншими доказів по доведенню факту батьківства в розумінні ст. 53 КпШС України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд враховує, що жоден із досліджених доказів в межах його допустимості в розумінні доведення обставин визначених статтею ст. 53 КпШС України не доводить факт батьківства ОСОБА_4 відносно позивача. Так, свідки які не перебувають у дружніх або родинних відносинах із позивачем, тобто є неупередженими факту батьківства не підтвердили. Натомість свідок ОСОБА_22 показала, що ОСОБА_4 не залишався у гуртожитку в кімнаті матері позивача - ОСОБА_38 коли вона була у відрядженнях, тобто відсутнє як таке постійне проживання в одному жилому приміщенні, подарунок холодильника не можна сприйняти, як ведення спільного господарства та придбання речей для спільного користування, інші покази цього свідка, також не доводять обставин спільного проживання. ОСОБА_36 Валентинівна, показала, що мала з ОСОБА_4О спільний бюджет у період з 1991 року до 2008 року коли проживала разом із ним і їй не відомо про його витрати на позивача, або її фінансове підтримання. Відеозапис весілля де ОСОБА_4 стоїть на весільному рушнику, як батько нареченої, при недоведеності спільного проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і ОСОБА_4 до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ним дитини, або визнанням за життя ОСОБА_4О батьківства згідно зі ст. 53 КпШС України. За цих же підстав є опосередкованим доведення обставин за яких батьки ОСОБА_4 визнавали позивача донькою їх сина. Досліджені письмові докази також цю обставину достеменно не підтверджують, як і нестале фінансове забезпечення або подарунки. Судом досліджені всі обставини та докази на які посилалась сторона позивача, проте їх аналіз не дає підстав до задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності суд приходить до висновку, що представлені сторонами та досліджені в судовому засіданні докази достовірно не підтверджують батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій його частині.

Щодо вимоги про зобовязання Кіровського відділу ДРАЦС РС Кіровоградського МУЮ внести зміни до актового запису № 930 в Книзі реєстрації актів про народження від 13.05.1986 року, про народження ОСОБА_5, зазначивши ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 її батьком, то така вимога стосується третьої особи, яка не приймала участь як сторона у справі.

На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88 , 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Кіровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції про встановлення факту батьківства та зобовязання вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Судові витрати вважати по фактично понесеними позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда