Справа №2/714/348/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого-судді Костишин Н.Я.

секретар Конецька Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що 12.07.1973 року померла її матір ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок із господарськими спорудами по вул.Прієтенієї, 41 в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області. Вказане домоволодіння було побудоване у 1959 році. За своє життя її матір ОСОБА_2 заповіту не залишила. Вважає, що вона як спадкоємець першої черги за законом спадщину прийняла, оскільки на час смерті матері мешкала із нею в одному будинку та фактично вступила в управління спадковим майном після смерті останньої. Вказує, що вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок літ.«А» загальною площею 30,10 кв.м в тому числі 12,30 кв.м жилої площі, господарські будівлі та споруди: сараї літ.«Б», «В», «Г», «Д» та «Є», літню кухню літ.«Е», огорожу №1, 2, що по вул.Прієтенієй, 41 в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області.

Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, однак у заяві представника позивача останній просив справу розглядати у їх відсутності, позов задовольнити повністю.

Відповідач Молницька сільська рада Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, однак надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходив з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул.Прієтенієй, 41 в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд.

Згідно даних погосподарської книги Молницької сільської ради Герцаївського району, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Прієтенієй, 41 в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області побудований на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та зареєстрований у сільській раді за ОСОБА_2 з 1959 року.

У 1959 році питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Зважаючи на те, що житловий будинок побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1959 року в сільській раді за ОСОБА_2 то з того часу остання була власником цього житлового будинку.

12.07.1973 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-МИ №242173, повторно виданого 16.04.2016 року відділом ДРАЦСу Герцаївського РУЮ у Чернівецькій області.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на її житловий будинок з господарськими спорудами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Виходячи з того, що спадкодавець ОСОБА_2 померла 12.07.1973 року, до даних цивільних відносин слід застосовувати правила ЦК УРСР (від 1963 року).

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце коли і поскільки воно не змінене заповітом.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 заповіту після себе не залишила, а значить спадкування має місце за законом.

Частинами 1 ст.548, ч.1, 2 ст.549 ЦК Української РСР передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_2, позивачка у справі, яка прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Інших спадкоємців які би мали право на спадщину після смерті ОСОБА_2 судом не встановлено.

Постановою приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 від 05.08.2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по вул.Прієтенієй, 41 в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність спадкодавцеві ОСОБА_2 права власності на зазначене нерухоме майно.

Наведені вище обставини підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи №62/2016 до майна померлої 12.07.1973 року ОСОБА_2

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті ОСОБА_2 вищевказаний спірний будинок був повністю збудований, прийнятий в експлуатацію та рахується в сільській раді за останньою, то вимоги позивачки про визнання за нею права власності на данийжитловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст.524, 548, 549 ЦК УРСР та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ.«А» загальною площею 30,10 кв.м в тому числі 12,30 кв.м жилої площі, господарські будівлі та споруди: сараї літ.«Б», «В», «Г», «Д» та «Є», літню кухню літ.«Е», огорожу №1, 2, що по вул.Прієтенієй, 41 в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя