РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року Провадження №2-о/425/113/16

Справа № 425/1896/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Рада Ю.С., за участю ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Рубіжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області, із заявою, де заінтересованою особою вказала: Рубіжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення факту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 29 лютого 2016 року в селі Єлизаветівка Луганської області.

У судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 14 червня 2016 року, заявилась заявниця. Заінтересована особа не зявилась, але подала заяву якою справу просила розглянути без участі представника Рубіжанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Позиція заявниці полягала у тому, що ОСОБА_2, яка померла 29 лютого 2016 року в селі Єлизаветівка, Антрацитівського району Луганської області, була її матірю. Але у звязку із тим, що вона померла у цьому селі, на території якого проводиться антитерористична операція і на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть. Як наслідок, заявниця не може зареєструвати факт смерті ОСОБА_2 в органах державної реєстрації актів цивільного стану, що унеможливлює реалізації нею права на спадщину.

Заінтересована особа проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечувала.

У судовому засіданні була допитана у якості свідка: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, селище Єлізаветівка, вулиця Садова, будинок 23, пенсіонер). Вона дала наступні показання: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 була її матірю, що підтверджується свідоцтвом про її народження (однак, після одруження, заявниця змінила прізвище на "Борисова"). З лютого 2016 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_4. Вранці 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 стало погано, і їй викликали швидку, але коли лікар приїхав, він констатував її смерть. Поховали померлу 01 березня 2016 року на сільському цвинтарі села Єлизаветівка за християнськими звичаями. Всіма діями з поховання вона особисто займалась.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.

Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоровя або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545.

Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.) ; у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.) ; забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.).

Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 була матірю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (однак, після одруження, заявниця змінила прізвище на "Борисова"). З лютого 2016 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_4. Вранці 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 стало погано, і їй викликали швидку, але коли лікар приїхав, він констатував її смерть. Поховали померлу 01 березня 2016 року на сільському цвинтарі села Єлизаветівка за християнськими звичаями. Всіма діями з поховання вона особисто займалась.

Однак населені пункти Антрацивівського району Луганської області, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, населені пункти Антрацивівського району Луганської області входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Тому у звязку із тим, що смерть ОСОБА_2 настала на території села Єлизаветівка Антрацитівського району Луганської області, на території якого, нині, жодний орган державної влади України не працює та відбувається антитерористична операція, суд погоджується із тим, що отримати документи, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, про встановлення факту смерті, не є можливим.

Зважаючи на це та доведеність факту смерті ОСОБА_2, а також необхідність державної реєстрації цього факту органами державної влади України для реалізації заявником своїх прав, суд вважає за можливе встановити факт того, що 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) померла в селі Єлизаветівка, Антрацитівського району Луганської області, а тому заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, слід задовольнити.

Таким чином, керуючись статтями 208,209,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) в селі Єлизаветівка, Антрацитівського району Луганської області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Д.С. Коваленко