АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4456/16 Головуючий 1 інст. Омельченко Н.І.
Справа № 2-1761/09
Категорія : інші Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про обмеження права для виїзду за межі України боржника за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Тхі Оань на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2012 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року старший державний виконавець Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про обмеження права для виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 Тхі Оань.

В обгрунтування подання державний виконавець вказувала, що на примусовому виконанні у Московському ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 Тхі Оань на користь АТ «ПроКредитБанк» заборгованість в сумі 107 682,04 грн. На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду. Проте ОСОБА_2 Тхі Оань ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду.

Тому, старший державний виконавець Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 просила суд тимчасово обмежити громадянку ОСОБА_3 ОСОБА_2 Тхі Оань у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2012 року подання задоволено. Обмежено громадянку ОСОБА_3 ОСОБА_2 Тхі Оань у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань, покладених рішенням суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 Тхі Оань ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що кредит нею був отриманий для купівлі квартири, яка стала предметом іпотеки. У серпні 2009 року її трьохкімнатна квартира була продана з торгів за стартовою ціною, що є нижчим за суму заборгованості за кредитним договором. Наразі вона не має ні майна, ні коштів щоб погасити борг за договором. Разом з тим, від виконавчої служби на її адресу не надходило жодних викликів, запитів чи будь-яких документів стосовно виконання рішення суду. Державним виконавцем не доведено її умислу чи обставин ухилення від виконання зобовязань.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції виходив з доведеності невиконання боржником рішення суду, що є підставою для вжиття заходів, спрямованих на належне виконання рішення суду.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України», громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований ЗУ 11 вересня 1997 року) та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, звертатися до суду із поданням щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що в провадженні державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 Тхі Оань на користь ЗАТ «ПроКредитБанк» 107 682,04 грн.(а.с.90).

Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_4 від 09 квітня 2009 року відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом.

Виходячи із вимог ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 7. абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Крім того, за положенням ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що ним було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявність навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на нього рішенням суду про стягнення заборгованості, до суду першої інстанції надано не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон боржника було застосовано судом першої інстанції не обґрунтовано, оскільки не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням норм діючого законодавства дійшов до висновку про задоволення подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Таким чином, оскаржувана ухвала, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню.

Судова колегія, перевіряючи законність та обгрунтованість ухвали судді першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у судді першої інстанції, визнає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.4ч.2ст.307, п.3 ч.1 ст.312, 313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Тхі Оань задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2012 року скасувати.

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про обмеження права для виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 Тхі Оань.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

ОСОБА_5