Провадження № 2/641/1278/2016 Справа № 641/2099/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Марченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень та змін до позовної заяви просить:

- розірвати шлюб, що було укладено між нею та ОСОБА_2 20.10.1989 року у Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова;

- поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, в рівних частках, а саме квартиру № 711Б у будинку № 21А по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові та автомобіль SKODA FABIA, 2005 року випуску, реєстраційний номер АХ 5194АТ.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 20.10.1989 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 1839. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3. Причиною для розірвання шлюбу стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, так як вони мають різні характери та погляди на життя та на розв'язання сімейних та побутових проблем. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з квітня 2012 року, примирення між подружжям неможливе.

Крім того, сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільно нажитого майна. Як зазначає позивач, за час шлюбу подружжям спільно набуто квартиру № 711Б у будинку № 21А по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові та автомобіль SKODA FABIA, 2005 року випуску, реєстраційний номер АХ 5194АТ. Зазначене майно зареєстровано за відповідачем, і користуватися позивачу вказаним майном заборонено.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечує. Щодо розподілу майна подружжя вказує на необхідність розподілу у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 20.10.1989 року у Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 1839.

З матеріалів справи судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між сторонами. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо розподілу майна подружжя суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира № № 711Б у будинку № 21А по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2005 року № 3-05-251362 (а.с.8). Зокрема, у свідоцтві зазначено, що квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Крім того, згідно довідки Регіонального сервісного центру МВС України у Харківській області від 27.05.2016 року (а.с. 38) 09.03.2007 року за відповідачем зареєстровано право власності на автомобіль SKODA FABIA, 2005 року випуску, реєстраційний номер АХ 5194АТ.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка.

Так, відповідно п.4 ч.1 до ст. 57 СК України, передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду».

У постанові від 02 жовтня 2013 року (справа № № 6-79 цс 13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація здійснюється шляхом безоплатної приватизації квартир громадян, які в них зареєстровані і мешкають.

Таким чином, за змістом Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.ст. 57, 61 СК України (в редакції станом на час приватизації відповідачем вказаної квартири) приватизовані квартири не набувались за рахунок спільної праці і спільних коштів подружжя, а передавались особам, які були зареєстровані і проживали у квартирах державного житлового фонду державою безоплатно.

Квартира, набута особою на підставі приватизації, є особистою власністю особи, якій вона була передана державою відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду України".

Судом встановлено і визнається ОСОБА_1, що квартиру № 711Б у будинку № 21А по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові приватизував особисто ОСОБА_2, а відтак вказана квартира належить йому на праві особистої приватної власності та не може бути включена по складу спільно нажитого майна подружжя.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для поділу квартири № 711Б у будинку № 21А по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові, а тому позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що автомобіль SKODA FABIA, 2005 року випуску, реєстраційний номер АХ 5194АТ, придбаний сторонами за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину автомобіля SKODA FABIA, 2005 року випуску, реєстраційний номер АХ 5194АТ.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, то враховуючи часткову сплату позивачем судового збору при пред'явленні позову, відстрочення їй ухвалою суду від 21.04.2016 року сплати судового збору за подання позову про поділ майна подружжя до ухвалення судового рішення у справі, відсутність такої оплати у повному обсязі станом на день постановлення рішення, суд дійшов висновку про те, що несплачена частина судового збору в зв'язку з частковим задоволенням позову підлягає розподілу між сторонами та стягненню в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 20.10.1989 року в Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 1839, розірвати.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля SKODA FABIA, 2005 року випуску, реєстраційний номер АХ 5194АТ.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2067 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1508,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4