БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/1807/16-ц
провадження № 2/361/1514/16
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2016 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
за участю секретаряОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, треті особи: Державна служба з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Регіональна державна лабораторія ветеринарної медицини в Київській області, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 до суду звернувся ОСОБА_3 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що він працював у Регіональній державній лабораторії ветеринарної медицини в Київській області (далі - Лабораторія) на посаді директора з 05.12.2014 року. На підставі наказу Держветфітослужби «Про проведення перевірки» № 455 від 23.02.2016 року з 23.02.2016 по 11.03.2016 року проводилася перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області. За результатами перевірки складено Довідку б/н від 11.03.2016 року. Позивач із результатами проведеної перевірки не погодився та надав обґрунтоване заперечення у вигляді пояснення № 87 від 21.03.2016 року.

Відповідно до наказу відповідача № 562-к від 22.03.2016 року позивача звільнено з посади директора Лабораторії з 23.03.2016 року «за одноразове грубе порушення трудових обовязків (порушення фінансової дисципліни, що виразилося у прийнятті незаконного рішення щодо виплати працівникам матеріальної допомоги у подвійному розмірі, що нанесло збитки державі) відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України».

Позивач вважає, що Наказ № 562-к від 22.03.2016 року складений з порушенням приписів чинного законодавства, звільнення відбулося без законної підстави. Так, обов'язок директора Лабораторії у вигляді «дотримання фінансової дисципліни» не передбачений його трудовим договором, статутом, посадовими інструкціями, внутрішніми положеннями підприємства тощо.

Крім того, при прийнятті рішень щодо надання матеріальної допомоги співробітникам Лабораторії позивач керувався наступними документами: Положенням про преміювання та інші соціальні виплати працівникам ветеринарної медицини установ бюджетної сфери (пункт 4.2.); Колективним договором Лабораторії (пункт 11); Положенням про преміювання та інші додаткові виплати працівникам Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області (пункт 5.2). Наведеними документами Позивачу було надане право здійснити виплату матеріальної допомоги працівникам у розмірі від 1 до 3 посадових окладів. У Довідці б/н від 11.03.2016 року перевіряючі наполягали не на перевищенні суми виплаченої матеріальної допомоги, а на виплаті матеріальної допомоги без обґрунтування.

Також позивач зазначає, що важливим є і той факт, що Лабораторія не використовує грошові кошти державного бюджету України, оскільки починаючи з 2015 року фінансування Лабораторії за рахунок коштів державного бюджету припинене.

Далі зазначає, що Державною фінансовою інспекцією в Київській області в ході ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області за період з 01.01.2011 року по 30.05.2014 року було встановлено, що наведений порядок виплати матеріальної допомоги не є порушенням чинного законодавства. Крім того, позивач звертає увагу на відсутність голови групи в ході проведення перевірки та при оформленні її результатів, тому Наказ Держветфітослужби «Про проведення перевірки» № 455 від 23.02.2016 року фактично виконаний неналежним чином, а довідка складена за результатами перевірки є нелегітимним документом та не може слугувати джерелом для отримання інформації про фінансово-господарську діяльність Лабораторії і не може прийматися до уваги.

При прийнятті оспорюваного наказу про звільнення відповідачем не дотримано вимог п. 1.1 Положення про Регіональну державну лабораторію ветеринарної медицини в Київській області, оскільки погодження про звільнення позивача від Державного науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи отримано 03.09.2015 року, тобто в минулому році, а від Київської обласної державної адміністрації 22.02.2016 року, тобто за один день до видання наказу про перевірку діяльності лабораторії, водночас, подання Начальника Головного управління ветеринарної медицини в Київській області про звільнення ОСОБА_3 відсутнє.

Крім того, відповідачем не враховано всіх обставин, яким необхідно надавати оцінку при прийнятті рішення про звільненні позивача.

У звязку із викладеним, позивач з урахуванням збільшених позовних вимог, просить: скасувати Наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України №562-к від 22.03.2016 року «Про звільнення директора Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області», поновити позивача на посаді директора Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області та стягнути з відповідача 13 959 (тринадцять тисяч девятсот пятдесят девять ) гривень 92 копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України до суду не зявився, направивши письмові заперечення та клопотання про розгляд справи за його відсутності. У запереченнях представник відповідача зауважує, що відповідно до пункту 12 Положення про регіональну державну лабораторію ветеринарної медицини, затвердженого наказом Державного департаменту ветеринарної медицини ОСОБА_4 аграрної політики України від 11.06.2007 № 63, зареєстрованого в ОСОБА_4 юстиції України 23.08.2007 за № 977/14244 (із змінами) директор лабораторії організовує роботу лабораторії, зокрема несе відповідальність за невиконання покладених на лабораторію завдань і функцій, неправильне використання грошових коштів та інших матеріальних цінностей лабораторії згідно з чинним законодавством. Зокрема, встановлено, порушення фінансової дисципліни ОСОБА_3, що виразилося у прийнятті незаконного рішення щодо виплати працівникам матеріальної допомоги у подвійному розмірі, що нанесло збитки державі.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" передбачено, надати право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, зокрема надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання.

Положення про преміювання та інші соціальні виплати працівникам ветеринарної медицини установ бюджетної сфери, на яке в обґрунтування позовних вимог посилається позивач, розроблене у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 № 134 "Про впорядкування умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери" втратила чинність на підставі постанови кабінету Міністрів України від 22.08.2005 № 790 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери".

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю, вважає, що звільнення позивача відбулось згідно вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених вище.

Представник третьої особи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 614-к від 04.12.2014 року ОСОБА_3 призначено з 05.12.2014 року директором Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області. Призначення погоджене із Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи № 1653 від 17.10.2014 року та Київською обласною державною адміністрацією № 11- 24/16932 від 21.11.2014 року.( а.с. 14)

На підставі Наказу Держветфітослужби «Про проведення перевірки» № 455 від 23.02.2016 року з 23.02.2016 по 11.03.2016 року проводилася перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області. ( а.с. 16)

За результатами перевірки складено Довідку б/н від 11.03.2016 року з якою позивача ознайомлено 16.03.2016 року. ( а.с. 19-22) У вказаній довідці встановлено факт надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань без обґрунтувань загальною сумою 16 410 грн.

На довідку позивачем надано Пояснення № 87 від 21.03.2016 року, яке було доведене до відома відповідача та прийняте останнім за вхідним № 6392 від 21.03.2016 року. ( а.с. 23-26). У наданих поясненнях позивач спростовував обставини виплати матеріальної допомоги щодо їх необґрунтованості.

Відповідно до Наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 562-к від 22.03.2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади директора Лабораторії з 23.03.2016 року «за одноразове грубе порушення трудових обовязків (порушення фінансової дисципліни, що виразилося у прийнятті незаконного рішення щодо виплати працівникам матеріальної допомоги у подвійному розмірі, що нанесло збитки державі) відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України» ( а.с. 15)

За змістом ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України є заходом дисциплінарного стягнення і може бути проведено лише із дотриманням загальних правил застосування стягнень. Передбачених ст.ст.148, 149 КЗпП України (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Крім того, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14.

Таким чином, однією з умов застосування п. 1 ст. 41 КЗпП України є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обов'язків, а й вини працівника у такому порушенні.

Позивач на обґрунтування правомірності своїх дій щодо виплати працівникам матеріальної допомоги у розмірі 2 посадових окладів посилався на Положення про преміювання та інші соціальні виплати працівникам ветеринарної медицини установ бюджетної сфери, затверджене головою Державного департаменту ветеринарної медицини у грудня 2004 року (пункт 4.2.), Колективний договір Лабораторії на 2012-2017 роки (пункт 11); Положення про преміювання та інші додаткові виплати працівникам Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області (пункт 5.2). Наведеними документами керівнику Лабораторії було надане право здійснити виплату матеріальної допомоги працівникам у розмірі від 1 до 3 посадових окладів.

Крім того, на підтвердження обґрунтованості виплати матеріальної допомоги працівникам на вирішення соціально-побутових потреб позивачем надано копії наказів, заяв та копії документів, які підтверджують необхідність виплати таким особам матеріальної допомоги. ( а.с. 78-89 )

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач посилається на те, що Положення про преміювання та інші соціальні виплати працівникам ветеринарної медицини установ бюджетної сфери, на яке в обґрунтування позовних вимог посилається позивач, розроблене у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 № 134 "Про впорядкування умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери", яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2005 № 790 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери".

При цьому, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" передбачено, надати право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, зокрема надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання.

Також зазначається, що відповідно до пункту 12 Положення про регіональну державну лабораторію ветеринарної медицини, затвердженого наказом Державного департаменту ветеринарної медицини ОСОБА_4 аграрної політики України від 11.06.2007 № 63, зареєстрованого в ОСОБА_4 юстиції України 23.08.2007 за № 977/14244 (із змінами) Директор лабораторії організовує роботу лабораторії, зокрема несе відповідальність за невиконання покладених на лабораторію завдань і функцій, неправильне використання грошових коштів та інших матеріальних цінностей лабораторії згідно з чинним законодавством.

Така ж норма закріплена у пункті 12 Положення про Регіональну державну лабораторію ветеринарної медицини в Київській області, затвердженого наказом Держветфітослужби України від 17.07.2015 № 1926.

З огляду на викладені обставини вбачається, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 врегульовано розмір матеріальної допомоги, який може бути виплачений працівнику, водночас в Лабораторії діють локальні нормативні документи, які дозволяють керівнику надавати працівникам матеріальну допомогу в розмірі 1-3 посадових окладів. Жодних доказів того, що ці нормативні документи втратили чинність стороною відповідача до суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, такий порядок виплати матеріальної допомоги діяв у Лабораторії та не викликав зауважень з боку Державної фінансової інспекції в Київській області ( а.с. 58-70)

Таким чином, встановлено, що позивач при прийнятті наказів про виплату матеріальної допомоги керувався внутрішніми нормативними документами, які дозволяли такий порядок виплати. Одночасно ці локальні документи не приведені у відповідність до норм діючого законодавства, що не відповідає вимогам закону. Однак ця обставина не є підставою для звільнення позивача із займаної посади.

При цьому, суд також бере до уваги те, що в оспорюваному наказі про звільнення не зазначено, які норми закону порушені позивачем при прийнятті рішення про виплату матеріальної допомоги. Не зазначено таких обставині і в довідці б/н від 11.03.2016 року, що унеможливлювало надання позивачем відповідних пояснень щодо порушення ним норм закону.

За п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України до порушення трудового обов'язку, що дає підставу для розірвання трудового договору, підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад (і характер дії або бездіяльності працівника, і істотність наслідків порушення трудових обов'язків, і особливості причинного зв'язку між порушенням і його наслідками, і форма вини). Водночас тягар наслідків може давати підстави для кваліфікації дій працівника як грубого порушення трудових обов'язків навіть за наявності необережної вини. А за відсутності шкідливих наслідків порушення трудових обов'язків може бути визнане таким, що підпадає під вказану вище норму кодексу, за наявності прямого умислу. Однак судом не встановлено ні істотність наслідків порушення трудових обов'язків, ні форми вини ОСОБА_3, а саме: прямого умислу, як підстави для визнання порушення грубим за відсутності шкідливих наслідків.

Крім того, відповідно до п. 11 Положення про Регіональну державну лабораторію ветеринарної медицини в Київській області директор Лабораторії звільняється за поданням Начальника управління ветеринарної медицини в Київській області за погодженням з директором Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи.

Із оспорюваного наказу № 562-к від 22.03.2016 року вбачається, що погоджень про звільнення позивача отримано від Державного науково-дослідний інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи 03.09.2015 року, тобто в минулому році, від Київської обласної державної адміністрації 22.02.2016 року, тобто за один день до видання наказу про перевірку діяльності лабораторії. Подання Начальника Головного управління ветеринарної медицини в Київській області про звільнення ОСОБА_3 відсутнє.

Вищевказаних обставин стороною відповідача не спростовано у судовому засіданні.

Таким чином, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку зібраним доказам по справі, проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено згідно ч.1 ст. 41 КЗпП України без законної підстави, відповідачем було порушено порядок звільнення.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, визначено у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. (абз. 3 п. 2)

Відповідно до Довідки про доходи № 9 від 25.03.2016 року загальна сума доходу ОСОБА_3 за січень-лютий 2016 року складає 9 006, 58 (Дев'ять тисяч шість гривень 58 копійок).

ОСОБА_4 соціальної політики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року встановлено, що у січні-лютому 2016 року 19+21- 40 робочих днів.

Отже, середня зарплата за день становить 9006,58 / 40 = 225,16 грн..

Таким чином, тривалість вимушеного прогулу з 23 березня по 22 червня 2016 року становить 62 робочих дні, а середній заробіток за цей період складає: 62 * 225, 16 = 13 959, 92 грн., який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 41, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Скасувати Наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України №562-к від 22.03.2016 року «Про звільнення директора Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області».

Поновити ОСОБА_3 на посаді директора Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області.

Стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_3 13 959 (тринадцять тисяч девятсот пятдесят девять ) гривень 92 копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин