АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року по справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Державна служба України з надзвичайних ситуацій про виселення, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач звернувся із позовом, на обґрунтування якого зазначив, що йому належить на праві повного господарського відання гуртожиток по АДРЕСА_1.

У 2005 році відповідачам був наданий дозвіл на проживання у приміщенні НОМЕР_1 вищевказаного будинку, ордер не видавався, в трудових відносинах із позивачем відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебувають та відмовилися добровільно виселитися із гуртожитку.

Враховуючи викладене, посилаючись на положення ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст. 132 ЖК України, п. 40 Примірного положення про гуртожитки, позивач просив виселити відповідачів з жилого приміщення НОМЕР_1 гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 в м. Києві без надання іншого жилого приміщення. (т.1 а.с.1-4)

Відповідачі проти позову заперечували, зазначили, що вказане приміщення є службовою квартирою, яка була надана у зв'язку з проходженням ОСОБА_1 служби на посаді заступника Міністра України з питань надзвичайних ситуацій - керівника апарату, позивач не має повноважень на звернення із зазначеним позовом, просили застосувати строк позовної давності як підставу відмови у позові. (т.1 а.с.199-213)

Представник третьої особи підтримав позовні вимоги. (т.1 а.с.51-53)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року позов задоволено, виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 із жилого приміщення НОМЕР_1 у гуртожитку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, а також стягнуто в рівних долях з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві судовий збір у сумі 243,60 грн. (тобто по 121,80 грн. з кожного). (т.1 а.с.248, т.2 а.с.1-6)

В апеляційній скарзі відповідачі посилалися на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначили, що суд не врахував вимог законодавства, фактичних обставин та доказів, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову та дійшов помилкового висновку про його задоволення. (т.2 а.с.13-24)

В судовому засіданні представник позивача Побілець Ж.О. та представник третьої особи Махинич Я.В. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи про що у справі є докази, до суду не прибули. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були сповіщені шляхом вручення повістки їх представнику ОСОБА_5.(т.1 а.с.37, 153-154, т.2 а.с.31-36)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до вимог ст.ст. 128, 129 ЖК України, п. 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою РМ УРСР від 3 червня 1986 р. N 208, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення на надану жилу площу у гуртожиток є ордер, який може бути виданий лише на вільну жилу площу. Про виділення жилого приміщення у відособлене користування має свідчити відповідний запис в ордері про номер кімнати та її розмір.

Права та обов'язки власника та мешканців гуртожитку визначені вищевказаним Примірним положенням про гуртожитки, відповідно до п. 14 якого вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає.

Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа, видаються необхідний інвентар, постільні речі, перепустка на право входу в гуртожиток. Він повинен бути ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, правами й обов'язками мешканців гуртожитку.

Фактичне проживання у гуртожитку незалежно від тривалості такого проживання не створює прав особи, яка зайняла жилі приміщення.

Відповідно до ст. 129 ЖК України, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер.

Відповідно до вимог п. 44 вищенаведеного Примірного положення про гуртожитки громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Особа може користуватись кімнатою у гуртожитку на підставі укладеного договору найму на визначений договором строк (ч. 1 ст. 810, ч. 3 ст. 825 ЦК України).

Відповідно до ст. 826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є будівлею пожежного депо на 6 спеціальних автомобілів, з наявними 22 житловими приміщеннями для проживання працівників депо, та за розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 грудня 2014 року № 640 зареєстрований як гуртожиток, який на час розгляду справи районним судом перебував у Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві на балансі та праві повного господарського відання. (т.1 а.с.6, 12-16, 111-118, 127-137, 144, 177-179)

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2005 році фактично вселилися до приміщення НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1 та з 30 червня 2006 року були зареєстровані у вказаному приміщенні. Ордер на вказане житлове приміщення відповідачам не видавався. (т.1 а.с.8-10, 56)

29 травня 2015 року позивач направив повідомлення відповідачам із попередженням та вимогою виселення. (т.1 а.с.11)

Відповідачі не є працівниками підприємства позивача, якому належить гуртожиток, ордер на вселення до цього гуртожитку їм не видавався, договір оренди(найму) на проживання в гуртожитку з ними не укладався.

Посилання апелянта на ст.ст. 124, 125 ЖК України колегія суддів визнала безпідставними, оскільки приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 є гуртожитком і у встановленому законом порядку не було віднесено та не має статусу службового житла. (т.1 а.с.177-179, 217)

Доводи апелянта про тривале фактичне проживання із оплатою за спожиті комунальні послуги не є підставою для визнання права на спірне жиле приміщення. (т.1 а.с.85-87, 121, 183-184, 191)

Посилання апелянта на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року із вимогою заяви про застосування строку позовної давності колегія суддів відхилила оскільки у справі, розглянутою Верховним Судом України вбачається, що позивачем ставились вимоги про виселення особи, яка вселилася до службового жилого приміщення на підставі виданого їй ордера. (т.1 а.с.195-201)

За наявним у справі витягом з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 листопада 2012 року є власником трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 жилою площею 64 кв.м., загальною площею 136.50 кв.м. (т.1 а.с.60-69, 148-152)

В цій справі наявні інші фактичні обставини, зокрема приміщення є гуртожитком, ордер відповідачам на заселення не видався, відповідач ОСОБА_1 був знятий з квартирного обліку при апараті ДСНС України, як такий, що поліпшив житлові умови та має у власності в м. Києві житло. (т.1 а.с.214-215, 227-231)

При цьому, колегія суддів виходить із того, що реалізація житлових прав особи не може відбуватись шляхом порушення прав на житлове приміщення іншої особи.

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та виселення відповідачів з приміщення НОМЕР_1 гуртожитку за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність висновків районного суду по суті спору та з огляду на положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/8695/2016

Унікальний номер 761/19842/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Малинников О.Ф.

Доповідач Левенець Б.Б.