У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 6/759/462/16

ун. № 759/13495/16-ц

13 грудня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Немировської А.М., заявника - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ПАТ КБ «ПриватБанк» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2016 року на підставі ст. 107 ЦПК України та ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Святошинському районному суду м. Києва визначено підсудність розгляду заявиОСОБА_1, заінтересована особа: ПАТ КБ «ПриватБанк» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Обґрунтовуючи згадану заяву заявником зазначено, що ухвалою Керченського міського суду АР Крим від 18 квітня 2012 року у справі № 108/38089/2012 року його було обмежено у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк». Як зазначає, заявник 22.07.2015 року ним була погашена заборгованість в повному обсязі. Однак обмеження встановленні ухвалою Керченського міського суду АР Крим від 18 квітня 2012 року на даний час діють.

Посилаючись на те, що територія АР Крим на даний час є тимчасово окупованою територією, та Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з об'єктивних причин не може зобов'язати посадових осіб органів державної виконавчої служби АР Крим і м. Севастополя вжити заходів щодо виконання рішення суду та вжити відповідні реагування до вказаних осіб, просив скасувати встановлене ухвалою Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 квітня 2012 року у справі № 108/38089/2012 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засідання 13.12.2016 року заявник заяву підтримав з підстав викладених в заяві.

Представник заінтересованої особи у судове засідання 13.12.2016 року не з'явився, про день, час та місце розгляду заяви був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали заяви, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положенням п. 5 ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань .

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Зокрема, в ч.1 цієї статті вказано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, у разі виконання боржником відповідних зобов'язань, а також у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить постанову про скасування заходів примусового виконання рішення, у тому числі, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації ДПС для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 квітня 2012 року у справі № 108/38089/2012 було задоволено подання старшого державного виконавця ВДВС Керченського МУЮ АР Крим про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Нормами ЦПК України, Законами України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та «Про виконавче провадження» не передбачено можливості скасування установленого ухвалою суду тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України шляхом подачі цією особою заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до п. 5 розділу ХIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Відповідно до інформаційного листа Верховного Суду України від 1 лютого 2013 року «Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» роз'яснено, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки, виходячи зі змісту ст. 377-1 ЦПК України, згаданою нормою не передбачено порядку скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У контексті наведеного у суду відсутні правові підстав для задоволення заяви, в зв'язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику його право на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та припинення обмеження у праві виїзду за кордон позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209, 210, 293, 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа: ПАТ КБ «ПриватБанк» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ключник