АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Бреславського О.Г., Савчук М.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача, її представника, представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 травня 2016 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.

24.07.2013р. сторони, при проведенні розрахунків за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, уклали боргову розписку, відповідно до якої відповідач зобов»язалася виплатити позивачу суму в розмірі 1000дол.США терміном до 26.10.2013р.

У вказаний термін і до теперішнього часу ОСОБА_2 вищевказану суму коштів не повернула.

Позивач просила стягнути з відповідача грошові кошти за договором в розмірі 1000дол. в гривневому еквіваленті, 3% річних та витрати на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

22-ц/794/980/16 Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Категорія 19/20 доповідач Перепелюк І.Б

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 30954грн, з яких 26810грн.- основна сума боргу та 2144грн. - 3% річних, 2000грн. витрат на отримання правової допомоги та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивач може вимагати від неї повернення боргу в сумі 500дол., оскільки під час укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.07.2013р. та написання розписки про зобов'язання виплатити суму в розмірі 1000дол.США. в рахунок купівлі приміщення, позивач була в шлюбі з ОСОБА_3 Апелянт також посилається на те, що в рахунок погашення суми боргу відповідачем був наданий автомобіль.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Встановлено, що 24.07.2013р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформили розписку, відповідно до якої, відповідач зобов'язувалася виплатити позивачу суму в розмірі 1000дол.США в рахунок купівлі приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 терміном до 26.10.2013р.

Отже, укладаючи розписку, фактично між сторонами склалися боргові зобов»язання, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.1ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013р. у справі № 6-63цс/13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що факт існування зобов'язання між сторонами підтверджено належним чином - розпискою від 24.07.2013р., зміст якої свідчить, що відповідно до приписів ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України ОСОБА_2 зобов'язана була виплатити позивачу грошові кошти в розмірі 1000дол.США, однак цього не зробила.

Посилання апелянта на те, що позивач вправі вимагати від неї повернення боргу лише в сумі 500дол., оскільки під час укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.07.2013р. та написання розписки про зобов'язання виплатити суму в розмірі 1000дол.США. в рахунок купівлі приміщення, позивач була в шлюбі з ОСОБА_3 є необґрунтованим та спростовуються наступним.

Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.07.2013р., укладеного між продавцями ОСОБА_3, ОСОБА_1 та покупцями ОСОБА_2, ОСОБА_4 вбачається, що відчужувані 35/100 частин нежилої будівлі зоомагазину, що розташована в м.Чернівцях по проспекту Незалежності №127-Б, належать кожному з продавців на праві особистої приватної власності, придбані на законних підставах.

Вищевказані 35/100 частин нежилої будівлі зоомагазину належать кожному із продавців на підставі договору дарування нежилої будівлі, посвідченого 16.09.2005р. приватним нотаріусом Чернівецького МНО по реєстру 6123, право власності на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором реєстраційної служби Чернівецького місткого управління юстиції12.07.2013р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 01, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 6085081.

Таким чином, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами, що вищевказане нерухоме майно - нежитлове приміщення є спільним майном подружжя та не доведено, що договір позики, укладений між сторонами по справі, був укладений в інтересах сім'ї позивача чи відповідача. Зі змісту розписки вбачається, що зобов»язання виникли між позивачем та відповідачем. Доказів того, що вказаний договір укладався в інтересах сім»ї, суду не представлено, а вбачається, що договір укладався в особистих інтересах позивача та відповідача.

Належних та допустимих доказів повернення боргу, зокрема надання автомобіля саме в рахунок погашення зазначеної суми боргу, суду не представлено.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :