Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

Іменем України

Номер провадження 4-с/711/87/16

Справа № 711/7653/16-ц

29 вересня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У скарзі заявник просить скасувати постанову державного виконавця Решетняка В.А. від 18.08.2016р. про закінчення виконавчого провадження №51776538 та зобовязати Черкаський районний ВДВС ГТУЮ у Черкаській області відновити виконавче провадження для належного виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.06.2016р. по справі №711/5209/16-ц (провадження 2-з/711/42/16), якою суд в порядку забезпечення доказів зобовязав ТОВ «Арка-Плюс» надати суду копії відповідних документів.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що державний виконавець передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, не пересвідчившись у належності виконання судового рішення.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги скарги і просив їх задовольнити.

Державний виконавець Решетняк В.А. не заперечував проти вимог скарги та просив її розглянути відповідно до закону, покладаючись на розсуд суду. Зауважив, що на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження йому не було відомо, що ТОВ «АРКА-ПЛЮС» на виконання ухвали суду від 21.06.2016р. має також надати до суду документи, що стали підставою для звільнення ОСОБА_1.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АРКА-ПЛЮС» та Управління Держпраці в Черкаській області про встановлення фактичного періоду перебування у трудових відносинах; визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі; визнання незаконним та скасування наказу про звільнення; визнання недійсним запису про видачу трудової книжки та зобовязання скасувати і вилучити такий запис; зобовязання видати дублікат трудової книжки; стягнення невиплаченої заробітної плати за час роботи без оформлення трудового договору; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди; визнання перевірки незадовільною та такою, що проведена з грубими порушеннями законодавства; зобовязання притягнути до відповідальності.

Ухвалою суду від 21.06.2016р. суд задовольнив заяву представника позивача про забезпечення доказів по справі та зобовязав відповідача надати суду в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали наступні документи: 1) наказ від 22.05.2007 року за №75-к про прийняття на роботу ОСОБА_1; 2) трудовий договір між ТОВ «Арка-Плюс» та ОСОБА_1; 3) наказ від 01.02.2010 року за №3-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи та документи, які були підставою для його винесення; 4) правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Арка-Плюс»; 5) посадову інструкцію монтажника ТОВ «Арка-Плюс»; 6) книгу обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «Арка-Плюс», для огляду в судовому засідання виключно в частині записів, що стосуються трудової книжки ОСОБА_1, без доступу сторін та їх представників до відомостей про інших працівників ТОВ «Арка-Плюс».

На підставі ухвали суду від 21.06.2016р. за заявою ОСОБА_1 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №51776538.

05.08.2016р. ТОВ «АРКА-ПЛЮС» направило на адресу суду на виконання ухвали про забезпечення доказів накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи ОСОБА_1, копії правил внутрішнього трудового розпорядку та книги обліку руху трудових книжок підприємства /а.с.3/.

18.08.2016р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з повним фактичним виконання судового рішення, на оскарження якої ОСОБА_1 звернувся до суду.

Оцінюючи доводи скарги суд виходить з наступного.

Згідно ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. До виконавчих документів законом віднесені, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п.2 ч.2 ст.17 ЗУ «Про виконавче провадження»). Аналіз зазначеної норми закону свідчить, що не всі ухвали суду у цивільних справах є виконавчими документами, а відтак підлягають примусовому виконанню лише у випадках, встановлених законом.

Одними з основних засад цивільного судочинства є принципи диспозитивності та змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Інститут забезпечення доказів в цивільному судочинстві (ст.133 ЦПК) побудований з метою надання судом допомоги особам, які беруть участь у справі, виконати їх процесуальний обовязок щодо доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень (ст.60, 131 ЦПК).

Порядок реалізації такого способу забезпечення доказів як їх витребування судом передбачений ст.137 ЦПК. В зазначеній нормі закону не розкрито способу виконання ухвали суду про витребування доказів, хоча передбачені певні ознаки такого способу (порядок подання доказів ч.3 ст.137 ЦПК, обовязок повідомити суд про виконання його вимог ч.4 ст.137 ЦПК). Невиконання вимог суду про витребування доказів або неповідомлення суд про неможливість виконання його вимог є підставою для відповідальності, встановленої законом. Контроль за виконанням вимог про витребування доказів покладається на суд (ч.7 ст.137 ЦПК).

Отже нормами ЦПК не передбачено, що ухвали суду про забезпечення доказів підлягають примусовому виконанню, а аналіз змісту ст.137 ЦПК в контексті положень ч.8 ст.8, ст.217 ЦПК свідчить, що порядок виконання вимог про витребування доказів має бути зазначений в ухвалі суду. Як вбачається зі змісту резолютивної частини ухвали суду від 21.06.2016р. суд зобовязав ТОВ «Арка-Плюс» надати йому докази в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду, отже примусове виконання такої ухвали суду полягає лише у врученні її копії ТОВ «Арка-Плюс», яка в подальшому зобовязана самостійно виконати вимоги суду в силу обовязковості судових рішень.

Таким чином, ухвала суду від 21.06.2016р. не підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження», а тому державним виконавцем було безпідставно відкрито виконавче провадження №51776538, яке в будь-якому випадку підлягає закінченню.

Згідно ст.383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже при розгляді скарг на дії державного виконавця суд має встановити чи було порушення прав та свобод сторони виконавчого провадження з боку державного виконавця з підстав зазначених у скарзі, що є підставою для ухвалення судом рішення відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК про задоволення скарги.

Як зазначено вище, контроль за виконанням вимог ухвали суду про витребування доказів покладається на суд, а наслідки невиконання такої ухвали передбачені законом (ч.5 ст.137 ЦПК). Отже державний виконавець не наділений повноваженнями контролювати та давати оцінку належності виконання вимог ухвали суду від 21.06.2016р., а тому твердження заявника про неправомірність дій державного виконавця є безпідставними.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що діями державного виконавця не порушено прав чи свобод ОСОБА_1, а тому відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК скарга задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.387 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3