Справа № 236/730/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Плаксіної Є.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, третя особа управління державної казначейської служби у м. Лиман ГУ Державного казначейства України у Донецькій області, про стягнення суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про стягнення суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції перебували судові накази, видані Краснолиманським міським судом Донецької області: № 2н-250-10 від 18.10.2010 року про стягнення зі ОСОБА_1 боргу у сумі 2951,95 грн. та судових витрат у розмірі 81 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та № 236/990/15-ц від 09.04.2015 року про стягнення солідарно зі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОКП "Донецьктеплокомуненерго" боргу в сумі 9 990,79 грн., та судового збору в сумі 121,80 грн.

З позивача було стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій на загальну суму 1384,55 грн.

Вказані накази скасовані ухвалами Краснолиманського міського суду від 17.11.2015 року та від 23.11.2015 року.

Вона звернулася до відділу Державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про повернення стягнутої суми 1384,55 грн., але отримала письмову відмову.

У звязку з чим просить стягнути з відділу Державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Донецькій області 1384,55 грн. та судовий збір.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 12.05.2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено управління державної казначейської служби у м. Лиман ГУ Державного казначейства України у Донецькій області (а.с. 24-25).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Також суду пояснила, що отримує пенсію за віком, з якої і була утримана вказана сума. Боргів перед ОКП «Донецьктеплокомуненерго» за теплову енергію вона не мала, бо ще в 23.01.2009 році продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3, з цього приводу й були скасовані накази. Раніше до суду не зверталася, бо тяжко хворіла, що підтверджує медичними довідками. Ніяких документів від державного виконавця вона не отримувала, бо як було зясовано їх державний виконавець надсилав не за адресою її реєстрації та фактичного проживання (м. Лиман, вул. Чапаєва,7/2), а за адресою, зазначеною в виконавчому документі, де вона не мешкала з 2009 року.

Представник відповідача відділу Державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_2 (який діє за довіреністю, а.с.22), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що дійсно на виконанні відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції перебували судові накази, видані Краснолиманським міським судом Донецької області: № 2н-250-10 від 18.10.2010 року про стягнення зі ОСОБА_1 боргу у сумі 2951,95 грн. та судових витрат у розмірі 81 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та № 236/990/15-ц від 09.04.2015 року про стягнення солідарно зі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОКП "Донецьктеплокомуненерго" боргу в сумі 9 990,79 грн., та судового збору в сумі 121,80 грн.

Оскільки боржник ОСОБА_1 в добровольному порядку в наданий строк самостійно накази не виконала, тому державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішень.

08.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню № ВП 22982273, 22.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню № ВП 47537103.

Державним виконавцем було встановлено, що боржник перебуває на обліку як утримувач пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, яку надіслано до бухгалтерії УПФУ в м. Красний Лиман Донецької області.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові.

Однак, виконавче провадження з виконання судового наказу № 2н-250-10 від 18.10.2010 року про стягнення зі ОСОБА_1 боргу у сумі 2951,95 грн. та судових витрат 81 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» було завершено 22.06.2012 року згідно п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судовий наказ № 236/990/15-ц від 09.04.2015 року про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» боргу в сумі 9 990,79 грн., судового збору в сумі 121,80 грн., було закінчено 04.09.2015 року згідно п.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто за письмовою заявою стягувача.

Отже, якщо б данні виконавчі провадження були закінчені згідно п. 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», то державна виконавча служба мала б право на повернення стягнутих витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору, а в даних випадках правові підстави повернення відсутні.

Представник третьої особи - управління державної казначейської служби у м. Лиман ГУ Державного казначейства України у Донецькій області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, заперечень щодо позову суду не надав.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що є рідним сином позивачки. Вона в 2009 році продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3, заборгованості по комунальним платежам не мала. Ще в 2008 році вона тяжко захворіла та всі ці роки намагалася вилікуватися, перенесла декілька операцій, багато перебувала в лікарнях. З її єдиного доходу пенсії була утримана сума як на користь тепломережі, так і на користь ДВС. Він звертався від імені матері, як до пенсійного фонду, так і до ДВС, але в добровільному порядку утримані суми їй не відшкодовані.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Судом встановлено, що виконанні у відділі державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції перебували судові накази, видані Краснолиманським міським судом Донецької області:

●№ 2н-250-10 від 18.10.2010 року про стягнення зі ОСОБА_1 боргу у сумі 2951,95 грн. та судових витрат у розмірі 81 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» (виконавче провадження № 22982273);

●№ 236/990/15-ц від 09.04.2015 року про стягнення солідарно зі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОКП "Донецьктеплокомуненерго" боргу в сумі 9 990,79 грн., та судового збору в сумі 121,80 грн. (виконавче провадження №47537103).

Обидва виконавчі провадження закінчені:

●виконавче провадження № 22982273 22.06.2012 року у звязку з повним фактичним виконанням рішення (а.с.32);

●виконавче провадження №47537103 04.09.2015 року у звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу без виконання згідно його заяви (а.с.33).

Копії процесуальних та інших документів по вказаним виконавчим провадженням згідно з вимогами ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» було направлено сторонам виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У виконавчих документах було зазначено адресу боржника ОСОБА_1: квартира АДРЕСА_1, за якою й направлялися документи.

Проте, як зясовано судом в судовому засіданні, 23.01.2009 році ОСОБА_1 продала вказану квартиру гр. ОСОБА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с.36).

За адресою її реєстрації та фактичного проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7) документи державним виконавцем не направлялися, що не спростовувалося й представником ДВС в судовому засіданні.

Оскільки до відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції підтверджень про повне чи часткове виконання відповідного рішення від боржника та від стягувача не надходило, тому державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення.

Згідно з вимогами статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця зі ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір. Так, 08.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 303,29 грн. (а.с.5), 22.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1011,26 грн. (а.с.58).

Відповідно до вимог ч.5 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця зі ОСОБА_1 стягнуто витрати на проведення виконавчих дій: 08.05.2012 року 35 Грн. (а.с.5), 02.07.2015 року 35 грн. (а.с.60).

Оскільки державним виконавцем було зясовано, що ОСОБА_1 отримує пенсію, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про виконавчий збір», виконавчі документи, в тому числі і щодо стягнення виконавчого збору та витрат, були направлені до бухгалтерії Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області для звернення стягнення на пенсію боржника.

Виконавчий збір у розмірі 303,29 грн., витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 35 грн., виконавчий збір у розмірі 1011,26 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 35 грн. у повному обсязі утримані з пенсії ОСОБА_1, що підтверджується довідками УПФУ (а.с.41-44, 66), представником відділу ДВС, постановами про закінчення виконавчого провадження (а.с.65,76).

Виконавче провадження № 22982273 суду на огляд не надано, згідно пояснень начальника відділу ДВС у звязку зі нищенням по закінченню строків зберігання, проте згідно пояснень представника (наданих письмово та в судовому засіданні), наказ № 2н-250-10 від 18.10.2010 року про стягнення зі ОСОБА_1 боргу у сумі 2951,95 грн. та судових витрат у розмірі 81 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» був виконаний у повному обсязі, що підтверджується також копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2012 року (а.с.32).

Наказ № 2-250-10 від 18.10.2010 року про стягнення зі ОСОБА_1 боргу у сумі 2951,95 грн. та судових витрат у розмірі 81 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» скасований ухвалою Краснолиманського міського суду від 17.11.2015 року (а.с. 39).

Наказ №236/990/15-ц від 09.04.2015 року про стягнення солідарно зі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОКП "Донецьктеплокомуненерго" боргу в сумі 9 990,79 грн., та судового збору в сумі 121,80 грн. змінений ухвалою Краснолиманського міського суду від 23.11.2015 року. Сума боргу стягнута солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.38).

Підставами для скасування наказів стала та обставина, що ОСОБА_1 23.01.2009 року продала квартиру АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3, а тому заборгованості за послуги теплопостачання не мала, оскільки послугами не користувалася.

24.02.2016 року позивач звернулася до відділу ДВС Краснолиманського міського управління юстиції щодо повернення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у звязку зі скасуванням наказів (а.с.6).

Проте, їй було відмовлено з посиланням на ті обставини, що оскільки виконавче провадження з виконання судового наказу № 2н-250-10 від 18.10.2010 року про стягнення зі ОСОБА_1 боргу у сумі 2951,95 грн. та судових витрат 81 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» було завершено 22.06.2012 року згідно п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а виконавче провадження з виконання судового наказу № 236/990/15-ц від 09.04.2015 року про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» боргу в сумі 9 990,79 грн., судового збору в сумі 121,80 грн., було закінчено 04.09.2015 року згідно п.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто за письмовою заявою стягувача, правові підстави повернення відсутні.

При цьому, державний виконавець не спростовуючи надходження вищезазначених коштів, зазначив, що якщо би виконавче провадження було закінчено у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, то виконавчий збір згідно ч. 5 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» було б повернуто боржникові.

Суд не може погодитися з такою позицією відповідача з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У контексті Європейської конвенції до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також право на пенсію (Справа Мюллер проти Австрії).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Необхідно згадати позицію Європейського суду, за якою «позбавлення майна згідно бути виправданим тільки якщо доведена, крім іншого, наявність «інтересів суспільства» та «умов, передбачених законом». Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності. Як Суд неодноразово зазначав, повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав індивіда.

У даному випадку, суд вважає що оскільки судом достовірно зясовано, що виконавчі документи судові накази про стягнення зі ОСОБА_1 сум боргу скасовані, а ч. 5 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у звязку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідачем жодним чином не доведено суду, що інтереси суспільства в даному випадку не порушують справедливий баланс між цими інтересами та правами ОСОБА_1 вільно розпоряджатися своєю пенсією, яка є єдиним джерелом її доходів.

З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених нею судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. ОСОБА_1 при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджено наданим позивачем квитанцією (а.с.2).

За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 8, 10, 60, 79, 88, 169, 209, 212, 213 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, третя особа управління державної казначейської служби у м. Лиман ГУ Державного казначейства України у Донецькій області, про стягнення суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій - задовольнити.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Донецькій області (м. Лиман Донецької області , вул.. Пушкіна, 12 «б», р/р 5753 ОКПО 34843811 МФО 834016, установа банку ГУ ДКСУ в Донецькій області) на користь ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1, м. Лиман, вул. Чапаєва, 7/2) суму стягнутого виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 1384,55 грн. (одну тисячу триста вісімдесят чотири грн. пятдесят пять коп.) та судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили пісдя закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 07 червня 2016 року.

Суддя