Справа № 367/7071/15-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/3104/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П. ,

за участю секретаря Бобка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст.ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України та просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики із врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 379 668,00 грн та три відсотка річних у сумі 18 849,00 грн, всього 398 517,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01.10.2012 р. між ним та відповідачкою було укладено письмовий договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4

Відповідно до пункту 1 Договору відповідачка отримала від позивача у позику грошові кошти у розмірі 79 930,00 грн, що дорівнювало еквіваленту 10 000,00 доларів США, за курсом НБУ на день підписання договору. Сторони визначили, що договір позики є безпроцентним із кінцевою датою повернення коштів - суми позики, а саме до 01.11.2012 року.

Також сторони у порядку визначеному ст. 533 ч.2 ЦК України погодили порядок повернення отриманої позики, а саме те, що отримані грошові кошти повинні бути повернення в розмірі еквівалентному 10000 доларів США на момент повернення.

Станом на день звернення до суду сума позики в повному обсязі не повернута. Гроші відповідачка зобов'язувалась повернути у строк передбачений в Договорі, однак у зазначений термін боргу не повернула. На неодноразові звернення позивача про повернення суми боргу відповідачка не реагувала, всі вимоги повернути кошти залишалися без відповіді, тому просив захистити його право в судовому порядку та стягнути вказані кошти з відповідачки.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість згідно договору позики від 01.10.2012 р у сумі 218 200,00 грн, 3% річних у сумі 18 849,00 грн та інфляційні втрати у сумі 181 468,00 грн, всього стягнуто 398 517,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 3 985,17 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те що вона свої зобовязання виконала повернувши вказані кошти, однак не отримала від позивача відповідної розписки, чим він скористався та вимагає повернення коштів через суд. Апелянт вважає, що суд неповно зясував та неправильність встановив обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

При апеляційному розгляді представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, врахувавши пояснення свідків щодо повернення коштів.

Представник позивача заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, залишити без змін рішення суду першої інстанції, як таке, що постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права. Вважає доводи апелянта про виконання відповідачем свого зобовязання щодо повернення боргу безпідставним, та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 01.10.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір позики, який був укладений у письмовому вигляді та посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 (а.с. 4)

Відповідно до п. 1 Договору відповідачка отримала під позивача у позику грошові кошти у розмірі 79 930,00 грн, що дорівнювало еквіваленту 10 000,00 доларів США, за курсом НБУ на день підписання договору. Сторони визначили, що договір позики є безпроцентним.

Згідно п. 2-б Договору остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01.11.12 ( першого листопада дві тисячі дванадцятого) року в сумі яка буде дорівнювати еквіваленту 10000 ( десять тисяч) доларів США, за курсом НБУ на день платежу.

Пунктом 2- в Договору сторони погодили, що повернення позики повинно бути здійснено в селищі Ворзель шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок Позикодавця, реквізити якого останній зобовязується довести до відома Позичальника протягом десяти днів з дня підписання цього договору.

Відповідач свої зобовязання згідно договору позики не виконала, у встановлений у договорі строк та у визначеному вказаним договором порядку кошти позивачу не повернула.

Крім того, п. 6 Договору визначено, що після виконання позичальником свого зобовязання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобовязання.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що дійсно між сторонами укладено договір позики за умовами якого відповідачка мала повернути борг у визначений термін шляхом зарахування на відповідний розрахунковий рахунок грошові кошти визначені умовами Договору, і оскільки відповідачка належним чином не виконала свої зобовязання, тому позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості по договору позики, індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню.

З висновком суду першої інстанції, що до стягнення суми позики еквівалентну 10000 доларів США, та 3 % річних колегія суддів погоджується враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками,а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку,що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший процент не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого відповідачка отримала суму коштів у розмірі 79930, 00 грн, що еквівалентно сумі 10000,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору та зобовязана повернути кошти не пізніше 01.11.2012 року в сумі яка буде дорівнювати еквіваленту 10000,00 доларів США за курсом НБУ на день платежу. Повернення повинно бути здійснено в смт. Ворзель шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок позикодавця. При неповерненні суми позики своєчасно, позикодавець вправі предяви Договору до стягнення в строки та в порядку, передбачені чинним законодавством з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми (а.с.4).

Так, відповідачем не було внесено кошти на рахунок позивача, як це передбачено договором позики, що підтверджується листом приватного нотаріуса (а.с.70). Не надано відповідачем належних і допустимих доказів щодо виконання вказаного обовязку про повернення коштів.

Згідно до норм ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апелянта стосовно належного виконання умов договору із відступом від форми його основного змісту шляхом усної домовленості між сторонами та поверненням всієї суми коштів позивачеві наручно, правомірно не були взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях без надання відповідних доказів.

Що ж стосується задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився помилки, що призвело до неправильного вирішення спору в даній частині з таких підстав.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

За змістом статті 1 Закону України від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Пунктом 2-б Договору визначено, що повернення суми позики має бути здійснено в сумі, яка буде дорівнювати еквіваленту 10 000,00 доларів США за курсом НБУ на день платежу.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Саме до вказаного висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді цивільної справи №6-771цс15 від 27 січня 2016 року.

Враховуючи що сторони з метою захисту предмета позики від знецінення визначили порядок повернення коштів в еквіваленті до долара США, тому стягнення судом 181468 грн, як втрати від інфляції є помилковим, а тому в цій частині рішення повинно бути скасовано, в задоволення позовних вимог в зазначеній частині відмовлено, а загальна сума стягнення становити 237049 грн. де сума неповернутого боргу 218200 грн, ( що є еквівалентом 10000 доларів США) та 18849 грн 3% річних за час прострочення виконання зобовязання.

У звязку з тим, що позивач на час звернення до суду був звільнений від сплати судового збору тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув вказані витрати згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави, однак вказана сума також повинна бути зменшена до 2307 грн. 49 коп., у звязку із зменшення загальної суми позову.

Керуючись ст.ст. 10, 212, 303, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2016 року у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму інфляційних втрат в розмірі 181468 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволення позову в цій частині та зменшити у звязку з цим загальну суму боргу із 398517 грн до 237049 грн., зменшивши при цьому і суму судових витрат, які підлягали стягненню з ОСОБА_2 на користь держави з 3985 грн.17 коп. до 2307 грн. 49 коп.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_5