Справа № 462/5103/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова І.О.
Провадження № 22-ц/783/2936/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» в особі Львівської обласної дирекції про стягнення 3% річних, інфляційних та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмоляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню виключно положення ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а оскільки в розумінні цього Закону позивач не є страхувальником то в задоволенні позову слід відмовити. Апелянт вважає такий висновок суду помилковим. Стверджує, що на момент здійснення ДТП за кермом знищеного автомобіля знаходився позивач та згадуваний автомобіль перебував у його володінні, що підтверджується довіреністю від 26.07.2008 року, якою передбачено крім розпорядження, користування та володіння й право позивача на отримання грошових сум за пошкодження автомобіля. Вважає, що у відповідності до п.п.1.3, 1.6 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач є потерпілим та власником знищеного внаслідок ДТП автомобіля, а тому у відповідності до ст. 36 вказаного Закону має право на отримання страхового відшкодування та пені за його прострочення. Щодо висновку суду, про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія ст.625 ЦК України, то апелянт звертає увагу на судову практику Верховного суду України де зазначено, що «Оскільки зобов»язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов»язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення». Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов»язання. Крім цього, апелянт стверджує, що судом не наведено жодних мотивів щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди та не враховано вимог ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК України, а також того, що факт невиконання відповідачем протягом чотирьох років свого грошового зобов»язання перед позивачем призвів до неможливості придбати аналогічнгий знищеному автомобіль, яке в свою чергу створило позивачу ускладені умови пересування, а відтак і душевні страждання, яких особа зазнала у зв»зку з знищенням її майна. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3- ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 08.07.2011 року сталася ДТП між автопоїздом у складі тягача «MAN» р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа KOGEL під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням позивача по справі ОСОБА_3

Матеріалами справи та судом встановлено, що цивільна відповідальність водія транспортного засобу «MAN» застрахована відповідно до договору обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.06. 2011 року № АА4939493, укладеного між ПП «Кадекс» та ПАТ «НАСК «Оранта».

Під час ДТП позивач ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Полонського РНО Хмельницької області ОСОБА_6 за реєстровим номером 2148, виданої 26 липня 2008 року ОСОБА_7, що був уповноважений діяти від імені власника цього автомобіля ОСОБА_8

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 03.11.2014 року сума страхового відшкодування становила 31 606,72 грн. За страховим актом № ОЦВ-11-13658/1 від 04.07.2014 року затверджена страховиком сума 31 606, 72 грн. для відшкодування власнику ОСОБА_8, яку він отримав відповідно до квитанції банку «ОСОБА_9 ОСОБА_6» 15.05.2015 року (а.с.16-18).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд підставно виходив із того, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон).

Власником застрахованого автомобіля «Hyundai Porter» був ОСОБА_10, який отримав страхове відшкодування, а відтак останній вправі звертатися в суд про повернення йому інфляційних витрат, 3% річних від простроченої суми внаслідок порушення договірних зобов»язань та виплати неустойки відповідно до ст.992 ч.1 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в частині, що позивач як користувач, володілець автомобіля під час ДТП був відповідно його власником згідно п.1.6 Закону , оскільки довіреність не є підставою для переходу права власності на автомобіль.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає такі безпідставними.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Висновки суду відповідають вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_12