Справа № 509/652/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
смт.Овідіополь

15 липня 2016 року
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Іванченко В.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси
до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача:
ОСОБА_2 ,
про виселення із службового жилого приміщення,
ВСТАНОВИВ:
23.02.2016 року представник Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача: ОСОБА_2 , про виселення із службового жилого приміщення, в обґрунтування якого зазначив, що будинок АДРЕСА_1 побудований за рахунок замовника будівництва Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, у 2008 році здано в експлуатацію та передано Квартирно-експлуатаційному відділу м.Одеси для подальшого розподілу військовослужбовцям. Зокрема, квартиру АДРЕСА_2 , рішенням виконкому Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 29.12.2008 р. № 440 включено до числа службових. ОСОБА_2 є військовослужбовцем, службу проходить у Південно-Східному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінні. Згідно ст. 118 ЖК України, ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 3.1. Інструкції, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30.11.11 р., військовослужбовцю ОСОБА_2 на склад сім`ї 4 особи (він, його батько ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_4 , син дружини ОСОБА_5 ) розподілене службове жиле приміщення за рахунок жилого фонду Міністерства оборони України - трикімнатна квартира, жилою площею 51,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 з членами сім`ї вселився до зазначеного службового житла згідно ордеру на службове жиле приміщення ТФ № 4 від 29.12.08 р., виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області. Пунктом 3.16 Інструкції, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30.11.11 р., що підлягають виселенню із службового, житлового приміщення без надання іншого службового житлового приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають при ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний термін з дня розірвання шлюбу. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/3507/15-ц від 07.12.15 р., яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12.01.16 р. (протокол № 1) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знято з черги потребуючих поліпшення житлових умов. Так, згідно вимог чинного законодавства, ОСОБА_4 разом із сином ОСОБА_5 зобов`язані виселитись із даної службової квартири, але добровільно не виселяються. Про ці обставини КЕВ м. Одеси стало відомо із письмової скарги ОСОБА_2 . Статтею 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців» та Інструкцією, затвердженою наказом МОУ № 737 від 30.11.11 р. передбачено забезпечення житловим приміщенням військовослужбовців та членів їх сімей, які проживають разом з ними. Згідно ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки; сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Оскільки шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, вони не зв`язані спільним побутом - ОСОБА_4 не є членом сім`ї ОСОБА_2 , а відповідно і не має права проживати у службовому приміщенні, наданому військовослужбовцю за рахунок жилого фонду Міністерства оборони України. Слід також зазначити, що згідно ст.31 ЖК України право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду мають громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов, визначені ст.34 ЖК України. Однак, ОСОБА_4 не є такою, що потребує поліпшення житлових умов, оскільки житлом забезпечена: має однокімнатну квартиру для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідачі своїми діями навмисно перешкоджають державі в особі КЕВ м.Одеси у здійсненні права користування житловим приміщенням, чим порушує їх права та законні інтереси, проте як ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За пунктом 3.18. Інструкції, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30.11.11 р., виселення із службового житлового приміщення здійснюється в судовому порядку за позовом КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває службове жиле приміщення. В зв`язку з викладеним він просить суд виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 із службового житлового приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просить суд його задовольнити.

Третя особа в судовому засіданні вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та необґрунтованим, в зв`язку з чим просить суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Будинок АДРЕСА_1 , побудований за рахунок замовника будівництва Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, у 2008 році здано в експлуатацію та передано Квартирно-експлуатаційному відділу м.Одеси для подальшого розподілу військовослужбовцям.

Квартиру АДРЕСА_2 , рішенням виконкому Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 29.12.2008 р. № 440, включено до числа службових.

ОСОБА_2 є військовослужбовцем, службу проходить у Південно-Східному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінні.

Згідно ст.118 ЖК України, ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.3.1. Інструкції, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30.11.2011 р., військовослужбовцю ОСОБА_2 на склад сім`ї 4 особи (він, його батько ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_4 , син дружини ОСОБА_5 ) розподілене службове жиле приміщення за рахунок жилого фонду Міністерства оборони України - трикімнатна квартира, жилою площею 51,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 з членами сім`ї вселився до зазначеного службового житла згідно ордеру на службове жиле приміщення ТФ № 4 від 29.12.2008 р., виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/3507/15-ц від 07.12.15 р., яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує абзацом другим п.3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністра Оборони України № 737 від 30 листопада 2011 р., (далі - Інструкція), зареєстровано у Міністерстві Юстиції України 10 січня 2012 р. за № 24/20337, відповідно до якого: «Підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу».

Відповідно до частини другої ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким законом є Житловий Кодекс України, та Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до абзацу дев`ятого частини першої ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, якщо вони не займали жилих приміщень за місцем проходження служби.

Підстава виселення із службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення - розірвання шлюбу, не передбачена законом.

Єдиною підставою для виселення із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, є підстава, передбачена ст.124 ЖК України: «Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення».

Як вибачається з довідки № 908 від 13.04.2016 року старший солдат контрактної служби відповідач по справі ОСОБА_4 перебуває на військовій службі в військовій частині ПП НОМЕР_2 міста Одеси.

Відповідно до частини першої, другої ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.... Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Інші, порівняно зі ст.124 ЖК України, підстави для виселення із житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення передбачені ст.116 ЖК України.

Відповідно до частини першої ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Перелік цих підстав є вичерпаний.

Позивач не обґрунтовує необхідність виселення відповідачів наявністю обставин, перелічених цією нормою.

Таким чином, підстави для виселення відповідачів, передбачені законом, а п. 3.16 Інструкції суперечить ст.ст.9, 109, 116, 124, 125 Житлового Кодексу України. Житловий Кодекс України, як закон, має вищу юридичну силу порівняно з Інструкцією, введеною Наказом Міністра Оборони.

Відповідно до частини першої, другої, четвертої ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Оскільки правовідносини між сторонами врегульовані законом (Житловим Кодексом України), а нормативний акт, яким відповідач обґрунтовує виселення відповідачів - Інструкція, в частині встановлення додаткових, порівняно з законом, підстав для виселення, прийнята за межами повноважень, встановлених законом, то у суду відсутні підстави для застосування п.3.16. Інструкції, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Обставини, зазначені у позові, що:

- ОСОБА_4 не перебуває на квартирному обліку, як особа, що потребує поліпшення житлових умов;

- ОСОБА_4 забезпечена житлом для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_4 ,

не мають правового значення для винесення законного та обґрунтованого рішення у справі, оскільки вони не є законною підставою для виселення із службового приміщення.

Відповідно до абзацу першого, десятого п.3.1. Інструкції військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом із ними, за відсутності в них за місцем проходження служби житла мають право на отримання службових жилих приміщень. Право на отримання службового житла мають також військовослужбовці, які отримали від МО України постійне житло в іншому населеному пункті, а після переміщення до нового місця служби вважаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, та виконали вимоги, передбачені пунктом 9.8 розділу IX цієї Інструкції.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя А.І.Бочаров