АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Борисової О.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Міністерство юстиції України в особі Державної нотаріальної контори №16 Дарницького району міста Києва, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку майна, виключення такого майна зі складу спадкового та зміну черги спадкування, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Міністерство юстиції України в особі Державної нотаріальної контори № 16 Дарницького району міста Києва про встановлення факту проживання однією сім»ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку майна та зміну черги спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1. Офіційно шлюб не реєстрували, проте, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, автомобіль «ОКА», гараж в ГБК «Печерський». За життя ОСОБА_10 заповіт не склав. Для оформлення спадщини вона звернулась до Державної нотаріальної контори № 16, проте їй було відмовлено та роз'яснено нотаріусом, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом є син померлого ОСОБА_6 та мати померлого ОСОБА_7, які прийняли спадщину. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила встановити факт проживання її та ОСОБА_10 однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, з 22.07.1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року в квартирі АДРЕСА_1. Визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, виключивши вказане майно зі складу спадкового. Змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_10 і надати їй право на спадкування разом з спадкоємцями першої черги.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Міністерство юстиції України в особі Державної нотаріальної контори №16 Дарницького району міста Києва, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку майна, виключення такого майна зі складу спадкового та зміну черги спадкування - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про встановлення факту ОСОБА_3 та ОСОБА_10 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року (день смерті) в квартирі АДРЕСА_1. Змінити черговість спадкування після смерті ОСОБА_10 і надати ОСОБА_3 право на спадкування різом зі спадкоємцями першої черги.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.. Зазначає, що, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дав невірну правову оцінку доказам у справі, та як позивачем доведено факт перебування у фактичних шлюбних стосунках зі спадкодавцем і письмовими доказами у справі, якими є копії квитанцій про сплату телекомунікаційних, комунальних та послуг електрозв»язку, договори про надання послуг та покази свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_12 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_14 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги також заперечували та просила рішення суду залишити без змін.

Представник Державної нотаріальної контори №16 Дарницького району міста Києва в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, поштою нотаріальна контора направила на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, а тому, колегія судів вважає можливим слухати справу за відсутності представника нотаріальної контори.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06 травня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О., ОСОБА_10 придбав у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,0 кв.м., жилою площею 21,80 кв.м.

12 травня 2000 року право власності на вказану квартиру за ОСОБА_10 було зареєстровано в БТІ м.Києва, реєстровий номер 40 982.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер ( копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, видане 24 березня 2015 року, актовий запис № 5492). Після його смерті відкрилась спадщина.

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 до 16 Київської державної нотаріальної контори 04 червня 2015 року звернувся його син ОСОБА_6, як спадкоємець першої черги, та мати ОСОБА_7, яка заявою від 04 червня 2015 року відмовилась від своєї частки у спадщині на користь сина спадкодавця ОСОБА_6.

25 липня 2015 року до 16 Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 звернулась ОСОБА_3, як спадкоємець четвертої черги, посилалась, що більше п»яти років проживала зі спадкодавцем однією сім»єю.

Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. 25.07.2015 року було відмовлено ОСОБА_3 у закликанні як спадкоємця після смерті ОСОБА_10, так як є спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину. Заявниці було рекомендовано звернутись до суду з позовом про зміну черговості спадкування.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Міністерство юстиції України в особі Державної нотаріальної контори №16 Дарницького району міста Києва, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку майна, виключення такого майна зі складу спадкового та зміну черги спадкування, суд 1-ї інстанції виходив з того, що ці вимоги є необгрутованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому правових підстав для їх задоволення немає.

Колегія суддів вважає, що зазначені висновки суд першої інстанції зроблені на підставі повного та об»єктивного встановлення дійсних обставин справи, досліджених судом доказів, яким суд дав вірну правову оцінку та відповідають вимогам матеріального права, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції вірно зазначив в рішенні, що вимоги про встановлення факту сумісного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в період з 22.07.1999 року по 2004 рік не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним Кодексом 2004 року, КпШС України, який дія до 2004 року, таких положень не містив, а тому такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

Що стосується вимог про встановлення факту сумісного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, то суд першої також підставно відмовив в їх задоволенні з наступних підстав.

Так, згідно положень ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З наданих сторонами та досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_3 на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання її та ОСОБА_10, як чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу надала копії квитанцій про поповнення рахунку за користування мережею інтернет в 2014 році, копії квитанцій про сплату коштів за використану електроенергію та комунальні послуги за 2010 рік, договір про надання доступу до телекомунікаційних послуг від 29.03.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Спеціалізованим комунальним підприємством « Київтелесервіс».

Проте, вказані докази не підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_10 однією сім»єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року з огляду на наступне.

Так, з копій квитанцій про поповнення рахунку за користування мережею інтернет в 2014 році взагалі не містять інформації про платника та про те, що платежі здійснювались за надання послуг по квартирі АДРЕСА_1. Копії квитанцій про сплату коштів за використану електроенергію та комунальні платежі за 2010 рік по квартирі АДРЕСА_1 в графі призначення платежу містять інформацію про ОСОБА_10, а інформації про те, що оплата вказаних платежів здійснена ОСОБА_3 не містять. З копії договору про надання доступу до телекомунікаційних послуг від 29.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та Спеціалізованим комунальним підприємством « Київтелесервіс» не вбачається, що послуги надавались за адресою спірної квартири.

Посилання позивача на покази свідків також є безпідставними, оскільки вони не підтверджують факт проживання позивача та ОСОБА_10 однією сім»єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2004 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Так, допитані судом свідки з боку позивача ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 є друзями позивача, свідок ОСОБА_21 є рідною сестрою позивача , пояснили, що інколи бували в квартирі АДРЕСА_1, як гості, вважають, що позивач та ОСОБА_10 були сім»єю. Проте, не вказали, що позивач з 1999 року і до березня 2015 року вела з ОСОБА_10 спільне господарство, мала спільний бюджет.

Допитані судом в якості свідків з боку відповідача ОСОБА_22, як знайома ОСОБА_10, ОСОБА_23, як однокласник ОСОБА_10, ОСОБА_24, як знайомий з дитинства ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_3 не проживала з ОСОБА_10. Свідок ОСОБА_25 пояснила, що працює консьєржом в під»їзді, де проживав покійний, з 2011 року була знайома з ОСОБА_10, більше часу він був сам. Позивача бачила, але вважає, що це були лише не тривалі візити до ОСОБА_10 ОСОБА_10 піклувалась його мати та колишня дружина, які приносили йому їсти. Свідок ОСОБА_26 пояснила, що з 09.12.2014 року за договором оренди, укладеним між нею та ОСОБА_10, вона проживає в АДРЕСА_1. З позивачем познайомилась після смерті ОСОБА_10, так як вона будь-яким чином намагалась потрапити до квартири.

Оцінюючи всі зазначені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення факту проживання її та ОСОБА_10 однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, з 22.07.1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З досліджених судом доказів вбачається, що квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_10 придбав на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О. В цей період часу він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, шлюб з якою було розірвано 06 червня 2002 року.

Так як судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту її сумісного проживання з ОСОБА_10, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, то, відповідно, відсутні передбачені ст.. 74 СК України правові підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 та виключення її зі складу спадкового майна.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово

З досліджених судом доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 є його син ОСОБА_6 та мати ОСОБА_7, позивач ОСОБА_3 звернулась з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги.

Згідно вимог ч.2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала , надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

ОСОБА_3 не надала суду доказів того, що вона опікувалася спадкодавцем ОСОБА_10, надавала йому матеріальну допомогу, що він, в силу хвороби чи каліцтва, перебував у безпорадному стані. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 помер у віці 54 років, помер від серцевого нападу і у безпорадному стані не перебував. З грудня 2014 року і до дня смерті в березні 2015 року проживав зі своєю матір»ю, а свою квартиру здавав в оренду.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Міністерство юстиції України в особі Державної нотаріальної контори №16 Дарницького району міста Києва, ОСОБА_8 про зміну черговості її спадкування після смерті ОСОБА_10.

Доводи апеляційної скарги про те, що, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та дав невірну правову оцінку доказам у справі, так як позивачем доведено факт перебування у фактичних шлюбних стосунках зі спадкодавцем і письмовими доказами у справі, якими є копії квитанцій про сплату телекомунікаційних, комунальних та послуг електрозв»язку, і показами свідків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно та об»єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, заслухав покази свідків з обох сторін, дав вірну правову оцінку вказаним доказам в їх сукупності .

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: