Справа № 140/2972/15-ц Провадження № 22-ц/772/2465/2016Головуючий в суді першої інстанції Алєксєєнко В. М.
Категорія 54Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Вавшка В.С., Міхасішина І.В.

при секретарі Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», за участю третьої особи без самостійних вимог, об'єднаної організації Профспілки працівників агропромислового комплексу в Державному підприємстві спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати,

за апеляційною скаргою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 2 червня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що згідно з наказом №159-к від 03.07.2015 року його звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки воно було проведено з грубим порушенням вимог трудового законодавства, зокрема: позивач ознайомився з наказом та отримав його 03.12.2015 року, у відповідача не було підстав для скорочення штату працівників, відповідачем не було дотримано вимог законодавства щодо переважного права залишення на роботі в порядку ст. 42 КЗпП України, не запропоновано позивачу іншу роботу відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, профспілковий комітет не погоджував звільнення позивача. Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду та, враховуючи збільшені позовній вимоги, просив визнати вказаний наказ про звільнення незаконним, поновити його на займаній посаді інженера 1 категорії відділу контролю за виробництвом та обігу спирту ДП «Укрспирт», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.07.2015 року в сумі 90 893 грн. 70 коп.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 2 червня 2016 року позов задоволено частково, зокрема визнано незаконним вказаний наказ, поновлено ОСОБА_2 на займаній посаді та стягнуто на його користь середній заробіток у розмірі 50 894 грн. 25 коп., вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ДП «Укрспирт», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до наказу генерального директора ДП «Укрспирт» № 66-к від 23.02.2011 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в ДП «Укрспирт» на посаду інженера 1 категорії відділу контролю за виробництвом та обігом спирту управління по контролю за виробництвом та обігом спирту ДП «Укрспирт» з 23.02.2011 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом ( а. с. 10 ).

Наказом в.о. директора заступника директора ДП «Укрспирт» ОСОБА_3 № 159-к від 03.07.2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади інженера І категорії відділу контролю за виробництвом та обігом спирту управління контролю за виробництвом та обігом спирту ДП «Укрспирт», у зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а. с. 11 ). З наказом позивач ознайомився 03.12.2015 року, а трудову книжку отримав 12.11.2015 року.

13.02.2015 року Міністерство аграрної політики та продовольства України (уповноважений орган управління) з метою зменшення адміністративних витрат звернулося до керівника ДП «Укрспирт» з листом № 37-32-3-13/1976 щодо проведення оптимізації кадрів ДП «Укрспирт» шляхом їх скорочення (а.с. 47).

05.03.2015 року, на виконання вказаного вище листа, ДП «Укрспирт» було прийнято наказ № 95 «Про внесення змін до штатного розпису», в результаті чого посада начальника відділу контролю за виробництвом і обігом спирту управління контролю за виробництвом і обігом спирту ДП «Укрспирт», яку обіймав позивач, була скорочена, а управління до якого відносився даний відділ - ліквідовано (а.с. 48-57). У результаті затвердження нового штатного розпису кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 чоловік до 125 чоловік.

Наказом ДП «Укрспирт» від 20.05.2015 року № 197 затверджено нову редакцію штатного розпису, згідно якого з 01.06.2015 року штат працівників мав становити 134 чоловік, а згідно наказу ДП «Укрспирт» від 29.05.2015 року № 213 штат працівників встановлено в кількості 127 чоловік.

Відповідно до повідомлення від 18.11.2015 року за № 36-01/15 Об'єднаної організації Профспілки працівників АПК в ДП «Укрспирт» профспілкова організація не отримувала від адіміністрації ні повідомлення про скорочення чисельності працівників, ні, відповідно, ніякого обґрунтування консультації з адміністрацією про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенням їх кількості до мінімуму, пом'якшення несприятливих наслідків звільнень розпочались, але рішення за цими консультаціями прийнято не було. На думку профспілкової організації, неможливо обґрунтувати скорочення чисельності апарату управління більш ніж на 36 % у червні 2015 року. ООПАПК ДП «Укрспирт» не заперечує проти використання даного листа під час захисту своїх прав у судових інстанціях України всіх, звільнених за наказом № 197 від 20.05.2015 року працівників ДП «Укрспирт» ( а. с. 14-15 ).

05.06.2015 року на виконання вимог ст. 43 КЗпП України ДП «Укрспирт» звернулося до Голови профспілкового комітету апарату Підприємства з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_2, що підтверджується листом № 01-2-1/179 від 05.06.2015 року ( а. с. 54 ).

Із протоколу засідання профспілкового комітету ДП «Укрспирт» № 258 від 19.06.2015 року вбачається, що рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 не приймалося. Було перенесено розгляд подання на звільнення ОСОБА_2 на 22.06.2015 року у випадку необхідності ( а. с. 84 ).

Встановивши вказані обставини, суд, керуючись ст. ст. 40, 42, 49-2, 43, 117, 235, 237-1 КЗпП України, Порядком розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову. Вказане звільнення суд вважає незаконним, чим було порушено права позивача, оскільки: профспілкову організацію не було попереджено про заплановані вивільнення працівників відповідно до вимог положень ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згоди на таке звільнення в порядку ст. 43 КЗпП України відповідач від профспілкової організації не отримав; відповідач порушив вимоги ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, не повідомивши позивача про майбутнє вивільнення, не запропонувавши йому усі наявні на підприємстві вакантні посади та не врахувавши право позивача на його переважне право залишення на роботі, в той час як у новоствореному управлінні безпеки ДП «Укрспирт» наявні заповнені посади, на яких нові працівники виконують ті ж функції, що й позивач на раніше займаній ним посаді.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду щодо невиконання відповідачем вимог положень частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП України.

Посилання апелянта на відсутність у законодавстві механізму щодо персонального повідомлення працівника про його скорочення не є тим правовим обґрунтуванням, на підставі якого роботодавець може не виконувати зазначені вимоги закону про персональне попередження працівника про наступне вивільнення. Спосіб попередження позивача про наступне вивільнення з роботи, на який посилається відповідач, є формальним, а не реальним виконанням закону. За будь яких обставин виконання роботодавцем вимог закону про персональне попередження працівника не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення не може бути формальним, оскільки це призводить до незаконного позбавлення працівника права на працю. Те саме стосується також і виконання відповідачем вимог закону про переважне право залишення позивача на роботі, оскільки, як вбачається із матеріалів справи та встановлених обставин, відповідач взагалі не вирішував питання щодо можливості залишення на його роботі відповідно до вказаного положення закону, при цьому пославшись на відсутність іншої роботи для нього. Такі дії роботодавця не можна вважати такими, що направлені на виконання вимог закону щодо перевірки переважного права позивача на залишення його на роботі, такі дії є формальним виконанням вимог закону. Не можна вважати обґрунтованими й доводи апеляційної скарги і про безпідставність висновків суду щодо недотримання роботодавцем вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а саме щодо пропозиції власником або уповноваженим ним органом іншої роботи позивачу на цьому ж підприємстві.

Так, в матеріалах наявне повідомлення ДП «Укрспирт» від 23.04.2016 року № 01-2-1/82 про майбутнє вивільнення ОСОБА_2 та про відсутність вакантних посад, на якому міститься відмітка про ознайомлення від 27.04.2015 року, однак позивач не визнає, що він ознайомлювався з цим повідомленням, відповідних клопотань з метою доведення чи спростування цієї обставини сторонами не заявлялось.

Безпідставним є також посилання у апеляційній скарзі на те, що на підприємстві фактично відбулась ліквідація цілого управління, через що положення статті 42 КЗпП України, на думку відповідача, не можуть застосовуватись. Такі доводи спростовуються матеріалами справи, у яких відсутні докази про вказану фактичну ліквідацію управління, а тому немає правових підстав для висновку про ліквідацію управління.

Що стосується дотримання відповідачем вимог законодавства щодо повідомлення профспілкової організації про майбутнє вивільнення працівників та отримання згоди на звільнення працівника, то такі доводи не відповідають дійсності, оскільки відповідачем не було виконано вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Зі змісту доводів апеляційної скарги щодо незаконності проведеного судом розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу вбачається, що апелянт не знайомився зі змістом мотивувальної частини рішення щодо обґрунтування проведеного розрахунку, а тому дійшов невірних висновків про неправильність визначеної суми середнього заробітку. Суд стягнув середній заробіток, враховуючи дату подачі позивачем заяви про збільшення позовних вимог, за 230 днів, а відповідач наводить розрахунок з 04.07.2015 року по 06.12.2015 року, тобто за 108 днів. Суму вихідної допомоги, яку, як стверджує апелянт, суд зарахував до суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд відмінусував.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відхилити, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.С. Вавшко

І.В. Міхасішин