Провадження № 2/761/5976/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсними окремих умов кредитного договору -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Порше Мобіліті») про визнання недійсними окремих умов кредитного договору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07.11.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № 50010604 на суму 380730,95 грн. з фіксованою процентною ставкою 9,90 % з цільовим призначенням для придбання автомобіля строком на 60 місяців. Розділом «Основні умови кредиту» Договору був визначений еквівалент суми кредиту в доларах США у розмірі 4312,00 доларів США та курс для обчислення 8,1310 доларів США.

Позивач зазначав, що і зазначення еквіваленту валюти, і наявність графіку погашення заборгованості, яким суми платежів визначено виключно в іноземній валюті - доларах США та порядок розрахунку розміру щомісячних платежів (перерахунок доларів США у гривню по курсу зазначеному в розділі Договору «Основні умови кредиту») свідчить про те, що фактично валютою Кредитного договору є долар США, тобто споживчий кредит надано в іноземній валюті.

Разом із цим фактично кредит було видано у розмірі 380730,95 грн. на виконання Договору №2013/0366К купівлі-продажу автомобіля з наданням банківського кредиту від 11.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 (Покупцем) та ТОВ «Крим-Автохолдинг» (Продавцем), за яким у відповідності до умов п. 2 ОСОБА_1 самостійно сплатив перший внесок в сумі 163170,41 грн., а іншу частину в розмірі 380730,95 грн. було сплачено ТОВ «Порше Мобіліті».

Таким чином, з Договору №2013/0366К купівлі-продажу автомобіля з наданням банківського кредиту від 11.11.2013 року, а також Кредитного договору №50010604 від 07.11.2013 року вбачається, що ТОВ «Порше Мобіліті» надало ОСОБА_1 кредит у національній валюті з визначення еквіваленту суми кредиту в доларах США на купівлю автомобілю, вартість якого була визначена лише в національній валюті.

Так, за умовами Кредитного договору № 50010604 всі платежі сплачуються у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара США. Тобто, загальними умовами кредитного договору передбачено застосування еквіваленту іноземної валюта у розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлюється порядок такого розрахунку.

Зокрема, відповідно до пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до Договору) розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення Кредиту та Додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюта на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій що зазначена в такому розрахунку, обмінний курс, який був використаний Компанією, збільшиться більше, ніж на 2% різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Позичальником.

У Кредитному договорі визначено застосування обмінного курс за безготівковими операціями Філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Також наприкінці Графіку погашення встановлено вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням Кредитного договору, як орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом у еквіваленті доларів США та гривні на день укладання Договору.

З викладених умов випливає, що по суті таке щомісячне перерахування тіла кредиту, додаткового кредиту та процентів за ними з доларів США у гривню вводить позивача в оману стосовно валюти кредитування, предмету договору, його ціни та способу розрахунку ціни договору.

Разом з тим, вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Банки чи інші фінансові установи у відповідності до положень статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 , повинні надати споживачу повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку У країни від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808.

Згідно із п. 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В даному випадку позивач вважав дії відповідача недобросовісними та несправедливими відносно нього.

Також зазначав, що укладання графіку погашення заборгованості за кредитом із відображенням платежів лише в доларах США є незаконним, оскільки кредитор у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України надав кредитні кошти в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватися у валюті кредиту.

Крім того, відповідні обставини надання ТОВ «Порше Мобіліті» кредитних грошових коштів у розмірі 380730,95 грн., тобто саме в національній валюті підтверджується останнім актом звіряння взаємних розрахунків по договору №50010604 від 07.11.2013 року станом на 30.03.2016 року. Також з відповідного акту звіряння, вбачається, що ОСОБА_1 належним чином виконує зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, та за період з 12.11.2013 року по 29.03.2016 року ним було сплачено 608180,96 грн., однак до сплати залишається 724790,96 грн.

Враховуючи зазначене, вбачається що ОСОБА_1 отримавши кредитні кошти у розмірі 380730,95 грн., в зв'язку з безпідставним визначенням ТОВ «Порше Мобіліті» у кредитному договорі суми кредиту в еквіваленті іноземної валюти, несе надто високий рівень зобов'язань перед ТОВ «Порше Мобіліті», що призводить до дисбалансу покладених зобов'язань сторін у кредитному договорі.

Таким чином, позивач просить захистити свої права та інтереси як споживача фінансових послуг ТОВ «Порше Мобіліті», оскільки порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил, яким суперечать спірні умови Кредитного договору, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача в порушення принципу добросовісності.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3, 2.4 Правил інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Разом з тим, спірний Кредитний договір не містить усі відомості, які зазначені у п.п. 2.1-2.4 Правил, оскільки у Кредитному договорі не зазначено повна сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, як у процентному значені, так і в грошовому виразі у національній валюті України - гривні у вигляді окремого письмового документу, а наявний розрахунок щомісячних платежів за повернення кредиту проведено за пунктом 1.3.1. Загальних умов кредитування за формулою із змінними величинами, що призводить до зміни у витратах, пов'язаних з обслуговуванням кредиту, а це відповідно до п. З ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами.

Так, у Графіку погашення кредиту, який є додатком до Кредитного договору та копія якого додається, суми щомісячних платежів визначені виключно в іноземній валюті доларах США. Крім того, у договорі не зазначений детальний розпис сукупної вартості кредиту, як це вимагається аб. 6 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Тобто, в порушення п. 2 ч. 1ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної, достовірної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту у національній валюті України - гривні, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного Закону.

Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати частково недійсним кредитний договір від 07.11.2013 року № 50010604, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», а саме в частині «Основних умовах кредитування» Договору:

- положення: «Еквівалент суми кредиту в дол. СІЛА: 46312,00 дол. США» пункту «Сума кредиту»;

- пункту «Курс для обчислення» повністю;

- положення: «... і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування» останнього абзацу цього Розділу.

Визнати недійсним у Додатку «Загальні умови кредитування» до кредитного договору від 07.11.2013 № 50010604, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»:

- положення: «В Кредитному договорі Сторони встановлюють еквівалент Суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін» абзацу 1 пункту 1.1.;

- пункт 1.3.(1.3.1., 1.3.2., 1.3.3.) повністю;

- пункти 2.3., 2-3.1. повністю.

А також визнати недійсним Додаток до кредитного Договору «Графік погашення заборгованості до кредитного договору від 07.11.2013 року № 50010604, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті».

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі з підстав, зазначених в письмових запереченнях на позовну заяву. При цьому зазначав, що відповідач має статус фінансової установи, яка зареєстрована відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. При укладенні кредитного договору позивачу надано повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до Кредитного договору. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлює обов'язковість зазначення валюти у детальному розписі сукупної вартості кредиту, а встановлює обов'язок кредитодавця розписати сукупну вартість кредиту у процентному та грошовому виразі. Графік погашення кредиту до Кредитного договору містить детальний розпис сукупної вартості кредиту за весь період дії Кредитного договору відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, укладаючи договір, відповідач погодився так само із пунктом 9.5., умовами якого було передбачено, що позивача було належним чином ознайомлено відповідачем із інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального Кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі 509 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Судом встановлено, що 11.11.2013 року між ТОВ «Крим-Автохолдінг» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2013/0366К купівлі-продажу автомобіля з наданням банківського кредиту, за умовами якого було передбачено передачу у власність позивача автомобіля Фольксваген. При цьому ціна автомобіля на дату укладання цього договору складала 543901,36 грн. (а.с. 14-16).

Відповідно до п.п. 2.2.1., 2.2.2. договору № 2013/0366К попередній платіж вартості автомобіля у розмірі 163170,41 грн., позивач мав сплатити протягом трьох днів з дати підписання договору, а решту суми в розмірі 380730,95 грн. відповідно до умов кредитного договору з банком.

07.11.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено Кредитний договір № 50010604, згідно якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 380730,95 грн. (еквівалент 46312,00 доларів США) з метою придбання автомобіля Фольксваген під 9,90 % змінної процентної ставки відповідно до статті 2.3. загальних умов кредитування (а.с. 24).

Зі змісту вказаного Кредитного договору вбачається, що відповідач зазначив суму кредиту, яка була видана в гривнях, в еквіваленті до долара США.

Крім того в кредитному договорі № 50010604 вказувалося, що договір між позивачем та відповідачем складають також Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені та підписані Сторонами у відношенні до кредиту.

У Графіку погашення кредиту (додаток до кредитного договору № 50010604) було визначено, що погашення кредиту має відбуватися щомісяця у період з 15.12.2013 року по 15.11.2018 року. Сума платежу за кожен розрахунковий період згідно цього Графіку встановлена у розмірі 981,72 доларів США., що формується з двох складових:погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом.

Також у графіку погашення кредиту було вказано, що загальна сума, яку ОСОБА_1 повинен був сплатити за весь строк користування кредитними коштами, становить 58903,20 доларів США, з яких 46312,00 доларів США - погашення суми кредиту та 12591,20 доларів США - проценти за користування кредитом.

Іншим додатком до кредитного договору № 50010604 від 07.11.2013 року є Загальні умови кредитування, згідно яких відповідач зобов'язувався надати позивачу, як позичальнику , кредит у сумі, визначеній у Кредитному договорі в українських гривнях.

Після укладання договорів, позивач отримав від ТОВ «Крим-Автохолдінг» у власність автомобіль, що оформлено актом прийому-передачі автомобіля (а.с. 17).

Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, Компанія зобов'язується надати Позичальнику кредит у сумі, визначеній у Кредитному договорі в українських гривнях. В Кредитному договорі Сторони встановлюють еквівалент Суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для Сторін.

Пунктом 1.3.1 визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Кредиту та Додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення Кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування встановлено, що нарахування процентів: щомісячно 15 поточного числа місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту. Про цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 р. (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. за № 541/13808) «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» передбачено, що ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Даною Постановою в п. 2 встановлені вимоги щодо надання споживачу попередньої інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту,зокрема, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в)орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством; (п. 3.1.) Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Посилання позивача на істотний дисбаланс щодо виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти, може бути підставою для направлення пропозиції кредитору про зміну умов договору, проте, не слугують безумовною підставою для визнання умов договору недійсними.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд критично оцінює позицію позивача щодо незаконності умов кредитного договору, з огляду на наступне.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_1 ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Окрім того, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

З матеріалів справи судом встановлено, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

Також, згідно із п. 9.5. Загальних умов кредитування, які є частиною кредитного договору, підписанням загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що Позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією.

Відповідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-161цс12, відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, суд вважає, що під час розгляду даної справи позивачем не доведено, що вказаний спірний договір є нечесною підприємницькою практикою та був укладений під впливом введення його в оману, як і не доведено умислу відповідача щодо вчинення дій по введенню позивача в оману.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Як було зазначено , згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, визначення еквіваленту в іноземній валюті, суми, що підлягає сплаті у гривнях, не суперечить чинному законодавству України.

Статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дано визначення поняттям «валюта України», «іноземна валюта» і «валютні операції», зокрема:

«валюта України» розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України;

«іноземна валюта» розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах;

2) «валютні операції»: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив факт отримання кредиту в гривнях, проведення розрахунків за виставленими рахунками у гривнях.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову в про визнання недійсним умов кредитного договору слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсними окремих умов кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК