У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, про визнання договору дарування та заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування та заповіту недійсним, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є рідним онуком ОСОБА_6 і єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 За життя, 05 березня 2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким розпорядився належним йому майном на користь ОСОБА_2 14 березня 2008 року ОСОБА_6 уклав договір дарування належної йому квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Зазначав, що померлий ОСОБА_6 за життя хворів на тяжкі захворювання та не міг усвідомлювати значення своїх дій та повністю керувати ними, а ОСОБА_2 скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6. уклала з останнім оспорювані правочини під час лікування ОСОБА_6 у медичному закладі. Посилаючись на вказане, позивач просив визнати договір дарування квартири, укладений 14 березня 2008 року ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрований в реєстрі № 1777 та заповіту ОСОБА_6 від 05 березня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі № 1434 недійсними.

Справа переглядалась неодноразово.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року скасовано й справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким визнано договір дарування квартири укладений ОСОБА_6 14 березня 2008 року на ім'я ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. 14 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі № 177 та заповіт ОСОБА_6 від 05 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрований в реєстрі № 1434 недійсними.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що заповіт та договір дарування квартири є недійсними, оскільки відповідно до акту повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 11 вересня 2014 року на час посвідчення заповіту та договору дарування ОСОБА_6 за своїм психічним станом (синдром оглушення (обнубіляція) на тлі синдрому залежності від алкоголю) не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанціїне дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, про визнання договору дарування та заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова