АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4103/16 Головуючий 1 інст. Попрас В.О.
Справа № 640/4589/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» червня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал», третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними дії по нарахуванню знижки (пільги) вартості послуг з централізованого постачання холодної води та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал». В обґрунтування свого позову посилався на те, що його визнано учасником бойових дій та у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року він має право на 75 % знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Зазначив, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_2, на яку також повинна розповсюджуватися вказана знижка, проживають у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Однак відповідач всупереч зазначеного закону з 01 жовтня 2014 року не нараховує йому встановлену законом 75 % знижку в межах середніх норм споживання.

Вказав, що відповідно до відповіді КП «Харківводоканал» на адвокатський запит, повідомлено, що у звязку з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року, підпунктами 2, 4 пункту 3 встановлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо сплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами: з централізованого холодного водопостачання 2,4 м3 на одну людину на місяць за наявності централізованого гарячого водопостачання та 4 м3 на одну людину на місяць за відсутності централізованого гарячого постачання.

Зазначив, що згідно з рішенням Харківської міської ради «Про встановлення та застосування норм споживання, водовідведення та порядку розрахунків» від 09 квітня 1997 року № 256 із змінами та доповненнями, внесеними рішеннями виконавчого комітету від 29 грудня 2000 року № 1886 та 20 вересня 2006 року № 721 для житлових будинків з водопроводом, каналізацією, ваннами, газовими та електричними водонагрівачами з багатопотоковим водорозбором встановлено норму водоспоживання на одну особу в місяць у розмірі 11,1 м3 на місяць, з жовтня 2014 року - 8,1 м3 на одну особу.

Вважав, що нормами Постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року суттєво порушено його право на пільгу, надане йому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Зазначив, що не нарахування йому 75 % знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання, як того потребує ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є незаконним та таким, що порушує його права як пільговика і громадянина. В результаті таких неправомірних дій з боку відповідача у нього виникла заборгованість, яка складає для нього дуже значну суму і якої не повинно було б бути при дотриманні відповідачем норм законодавства, що регулює порядок надання пільг учасникам бойових дій.

Просив визнати дії КП «Харківводоканал» протиправними та такими, що порушують право ОСОБА_1 на 75 % пільгову знижку з оплати комунальних послуг в межах середніх норм споживання, передбачене пунктом 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»; зобовязати відповідача виконати пункт 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» та нарахувати ОСОБА_1 75 % пільгову знижку з оплати комунальних послуг в межах середніх норм споживання; зобовязати відповідача здійснити перерахунок плати за надані послуги в жовтні 2014 року січні 2016 року, відповідно до законодавства України та списати з рахунку ОСОБА_1 незаконно нарахований борг в сумі 700,21 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. Зазначив, що право на вказану знижку саме в межах середніх норм споживання прямо закріплене в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року, про що є пряма вказівка в Законі, який має вищу юридичну силу і носить імперативний характер, що одночасно в Законі не мається жодного посилання на соціальні норми та вказівок на можливість їх застосування; що на сьогоднішній день не скасовано пункт 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року, що постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативними актами і не можуть змінювати або скасовувати закони України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з безпідставності позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, є споживачем послуг центрального постачання холодної води та централізованого водовідведення, які надає Комунальне підприємство «Харківводоканал». Як учасник бойових дій у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року із змінами та доповненнями він має право на 75-процентну знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Статтею 10 зазначеного Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на членів родини пільговика.

Із матеріалів справи вбачається, що зазначена пільга з 31 грудня 2001 року по теперішній час поширюється на всіх зареєстрованих в квартирі осіб, (2-х осіб).

Фінансування вказаних пільг здійснюється з Державного бюджету України через управління праці та соціального захисту населення районних адміністрацій відповідно до Порядку фінансування витрат місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року.

Разом з пунктом 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року із змінами та доповненнями, відповідно до норм статей 3, 4, 5, 10 ЦК України, статей 2, 8 ЦПК України на правовідносини сторін поширюється дія статей 8, 46 Конституції України, застосування яких здійснюється із дотриманням принципу верховенства права та загальних засад, зокрема засад справедливості, добросовісності й розумності.

Так, у статті 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов'язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є ОСОБА_3 України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» № 2017-ІІІ від 05 жовтня 2000 року.

Цим Законом визначено, що державні соціальні гарантії - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій та нормативи витрат (фінансування) - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів (стаття 1 цього Закону).

Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, зокрема, встановлення державою нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги.

Із статті 5 цього Закону вбачається, що державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Таким чином, нормами чинного законодавства України передбачено право Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії.

Кабінетом Міністрів України з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» видано постанову Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг» .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року визнано законною постанову Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг». Із зазначених судових рішень вбачається, що вказана постанова Кабінету Міністрів України видана з дотриманням критеріїв, визначених статтею 2 КАС України та з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій.

Так, пунктом 3 цієї постанови встановлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії.

Підпунктами 2, 4 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 409 встановлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами: з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. метра на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. метра на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води; з централізованого водовідведення - 4 куб. метра на одну особу на місяць.

Цією постановою встановлені єдині для всієї України соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії.

Згідно роз'яснення Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 жовтня 2014 року за №7/10-12779 зазначені нормативи встановлено за середніми нормами фактичного споживання послуг.

Водночас, в регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування.

Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України № 148 від 27 вересня 2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за №1210/11490 з урахуванням ступеню благоустрою житла, впливу кліматичних і екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами тощо. Такі норми є більшими або меншими за встановлені соціальні нормативи.

У разі встановлення органами місцевого самоврядування норм споживання води більшими за соціальні нормативи, для нарахування плати за послуги з централізованого водопостачання застосовується норма споживання води, затверджена органами місцевого самоврядування, а для визначення розмірів соціальної допомоги (пільг і субсидій) - соціальні нормативи.

Так, за послуги централізованого постачання холодної води: (8,1 м.3 х на 2 особи/міс.) х5,676 грн. = 91,95 грн., де 8,1 м.3 норма водоспоживання встановлена органом місцевого самоврядування на 1 особу/місяць; 5,676 грн. тариф за 1 м.3 холодної води; (2,4 м.3 х на 2 особи/міс.) х5,676 грн.х75% = 20,43 грн. - пільга 75% з урахуванням соціальної норми (2,4 м.3 соціальний норматив, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 409);

91,95 грн. 20, 43 грн. = 71,52 грн. до сплати за послуги з централізованого водопостачання;

за послуги централізованого водовідведення:

(11,1 м.3 х на 2 особи/міс.) х 3,216 грн. = 71, 40 грн., де 3,216 грн. тариф за 1 м.3 водовідведення; (4 м.3 х на 2 особи/міс.) х 3,216 грн.х75% = 19,30 грн. пільга 75% з урахуванням соціальної норми;

71,40 грн. - 19,30 грн. = 52,10 грн. до оплати за послуги централізованого водовідведення.

Вищевказані соціальні нормативи користування комунальними послугами застосовуються при виділенні державою субвенцій на оплату пільг та субсидій з Державного бюджету України. За наявності приладів обліку води пільги нараховуються на фактичні обсяги споживання води (в межах соціальних норм), субсидії нараховуються на соціальну норму.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» № 2017-ІІІ від 05 жовтня 2000 року державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

До їх числа відносяться: гранична норма оплати послуг з утримання житла, житлово-комунальних послуг залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам; показники якості надання житлово-комунальних послуг.

Соціальні норми і нормативи - це показники необхідного споживання, у тому числі й послуг, до яких можна віднести й послуги з водопостачання та водовідведення (абзац п'ятий статті 1 зазначеного Закону). ОСОБА_3 визначає, що нормативи споживання - це розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг (абзац другий частини першої ст. 4 цього Закону).

На підставі нормативів споживання визначають нормативи фінансового забезпечення державних соціальних гарантій та здійснюється їх фінансування (ст.21 цього Закону, стаття 102 Бюджетного кодексу України).

Статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року із змінами та доповненнями встановлено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України, до якого належать й вищевказані постанови Кабінету Міністрів України №№ 256, 409 в яких розмір пільг за користування комунальними послугами визначається виходячи з наявних соціально-економічних можливостей держави і фінансових можливостей бюджету, що підтверджується висновками Конституційного Суду України, викладеними в Рішеннях від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, і узгоджується з функціями Кабінету Міністрів України, визначеними у статті 116 Конституції України.

Відтак, як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також - гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про дотримання принципу збалансованості визначення права на гарантовану законом пільгу за послуги водопостачання та водовідведення шляхом визначення у законодавстві соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами, що обумовлено фінансовою можливістю державного бюджету і в цілому відповідає інтересам суспільства про його справедливий і розумний розподіл в інтересах усіх громадян, які потребують соціальної допомоги. Тому у даному випадку обумовлене законом втручання у гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року право позивача на отримання гарантованої законом пільги - слід вважати пропорційним і допустимим.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія відповідно до ст. 308 ЦПК України вважає, що воно є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії