Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвати, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі ? частини всіх його доходів з дня звернення до суду до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 жовтня 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 від їхнього з відповідачем шлюбу вони мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони проживали з сином і чоловіком однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 у квартирі, яка належить їй на праві власності. Стосунки з відповідачем спочатку у них були нормальні, але через деякий час він почав зловживати алкоголем, не повертатись після роботи додому, без пояснень причин йти з дому і не з'являтися декілька днів. Відносини стали складними. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, не займається вирішенням проблем їхньої сім'ї. У них почали виникати конфлікти і з вересня 2015 року вони з відповідачем не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Він мешкає у своїх батьків, де зареєстрований. За цей період спроби зберегти сім'ю не вдалися. Вони не можуть проживати спільно, спосіб життя її чоловіка не сприяє вихованню її сина ОСОБА_3. Син ОСОБА_3 в даний час перебуває на спільному утриманні.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що відповідач зловживає алкогольними напоями, не буває вдома. Коли їхня спільна дитина почала розуміти зміст того, що відбувається, вона вирішила зупинити це. За останній рік, коли вони не проживають спільно, вона спостерігала чи відбуваються якісь зміни у поведінці відповідача, проте нічого не відбулося, тому вона і вирішила розірвати шлюб з ним. Дитині відповідач допомагає матеріально лише частково, за садочок сплатити, придбати продукти харчування.

Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував, проте не погоджується з підставами позову. Пояснив суду, що зловживання алкогольними напоями це лише суб'єктивне судження позивача. Він постійно їздить у відрядження та проходить алкотести. Вживання алкоголю це лише скидання стресу, а не зловживання. З кінця 2013 року всі їх з позивачем відносини погіршилися. Він намагався залагодити стосунки, дзвонив їй, приїздив, проте позивач уникала його. Зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі ? частини його доходу.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м Києва з державним Центром розвитку сім'ї 20 жовтня 2006 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 1947 (а.с.4).

Сторони від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не проживають разом з вересня 2015 року, з цього часу не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначені розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання дитини, суд з урахуванням положень ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і становище відповідача, який проживає окремо від родини, матеріальної допомоги родині в повній мірі не надає.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина підлягають задоволенню та присуджує до стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів у розмірі 551 гривні 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 104, 105, 112, 113, 114, 141, 181-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст.10, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї 20 жовтня 2006 року (актовий запис № 1947) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: