Справа № 463/6312/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1309/2016
Головуючий у 1 інстанції Леньо С.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Апеляційного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 09 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року представник Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 квітня 2015 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області розглядалась його апеляційна скарга на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24.02.2005 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні він не був присутнім, однак скерував до суду заяву про направлення на його адресу копії ухваленого судового рішення.

В порушення вимог норм процесуального закону, відповідач протягом двох днів не направив на його адресу ухвалу суду постановлену 30.04.2015 року, така отримана ним тільки 04.06.2015 року, у зв»язку з чим не мав можливості виконати вимоги ухвали судді ВССУ щодо касаційного оскарження судового рішення.

Позивач, посилаючись на те, що посадові особи відповідача мали намір позбавити фермерське господарство права доступу до правосуддя, чим спричинили йому моральних страждань, які полягають у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, просив відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 09 березня 2016 року в позові Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Апеляційного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

На дане рішення суду представник Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального, процесуального права та неповне зясування обставин справи.

Апелянт зазначив, що суд неповно з»ясував обставини що мають значення для справи, зокрема те, чи були порушені Апеляційним судом Львівської області його права гарантовані Конституцією України при розгляді його апеляційної скарги.

Судом не доведено, що на підставі ст.56 Конституції України фермерське господарство «ОСОБА_2В.» не має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю Апеляційного суду Львівської області при здійсненні своїх повноважень.

Апелянт вважає, що оскільки відповідач не надав суду ніяких доказів на спростування його позовних вимог, то у суду не було підстав для відмови у задоволенні його позовних вимог.

На думку апелянта суд не застосував ряд норм Конституції України, які підлягали застосуванню при розгляді його позовних вимог, а висновки суду, наведені в оскаржуваній ухвалі, суперечать вимогам ст.56 Конституції України, ст.1166 ЦК України та вимогам ЦПК України.

Апелянт просив скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.05.2016 року підсудність справи за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Апеляційного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 09 березня 2016 року визначено Апеляційному суду Івано-Франківської області (а.с.62).

У судове засідання апеляційного суду сторони не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову Фермерського господарства «ОСОБА_2В.», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів своїх позовних вимог про заподіяння діями відповідача Апеляційного суду Львівської області йому моральної шкоди.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача - Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» звернувся до суду із позовом до Апеляційного суду Львівської області, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на ту обставину, що відповідач Апеляційний суд Львівської області, розглянувши у його відсутності 30.04.2015 року справу за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди, всупереч вимог ст.ст. 222, 231 ЦПК України не направив на його адресу протягом двох днів ухвалу апеляційного суду за результатом перегляду його апеляційної скарги, у зв»язку з чим він фізично не мав можливості виконати вимоги ухвали щодо касаційного оскарження ухвали суду. Позивач зазначає, що такими діями відповідача йому заподіяно моральних страждань.

Таким чином, із змісту позовних вимог позивача вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії суду при здійсненні правосуддя.

Відповідно до положень ст.ст. 62, 126, 129 Конституції України матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Тому розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Відповідно до ст.125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Таким чином, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Постановляючи рішення по суті позовних вимог Фермерського господарства «ОСОБА_2В.», суд першої інстанції не дав належної правової оцінки вищезазначеним обставинам та дійшов помилкового висновку про можливість розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч.1 п.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішення суду, згідно ч.1 ст. 310 ЦПК України, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження в справі з підстав визначених ст. 205 ЦПК України.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанціїі та закриття провадження у даній справі..

Керуючись ст. ст. 307, 310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 09 березня 2016 року скасувати.

Провадження в справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Апеляційного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.Ю.Беркій

ОСОБА_3