Р І Ш Е Н Н Я Справа № 200/18269/15-ц

Імям України Провадження № 2/200/1611/16

(заочне)

26 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Литвиненка І.Ю.

при секретарі - Пеньківській В.І.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_4 міської ради, треті особи Сьома ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «ОСОБА_4 міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 міське управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 15, 30, 36, 60, 74-76, 88, 169, 208, 212-215, 218, 293 ЦПК України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у серпні 2015 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 міської ради, визначивши третіми особами по справі Сьому ОСОБА_4 державну нотаріальну контору та ОСОБА_4 міське управління юстиції, прохаючи суд про наступне: встановити факт проживання її з покійною ОСОБА_7 однією сімєю у кв. № 512, у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську понад пять років до часу відкриття спадщини; визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 30 листопада 2014 року на ? частину кв. № 512, у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, яка складається із 1-коридору, 2-комори, 3- житлової кімнати, 4-житлової кімнати, 5-кухні, 6-туалету, 7-ванної, І-лоджії, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 28 кв.м. (а.с. 2-4). Ухвалою суду від 24 листопада 2015 року до участі у розгляді справи залучено, як третіх осіб без права самостійних позовних вимог на стороні відповідача, КП «ДМБТІ», ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с. 49-50).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 30 листопада 2014 року померла її мачуха ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді ? частини кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, яка належала їй на праві власності. Заповіту спадкодавця не залишила. У встановлений законодавством строк вона звернулася до Сьомої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини, що відкрилася по смерті ОСОБА_7 Однак, постановою державного нотаріуса від 10 липня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 у звязку із відсутністю між ними родинних стосунків, було рекомендовано звернутися до суду. Тому встановлення нею факту спільного мешкання із ОСОБА_7 у строк, що перевищує пять років до моменту відкриття спадщини, тобто до моменту смерті ОСОБА_7, потрібен їй для успадкування майна покійної ОСОБА_7

01 серпня 1964 року її покійний батько ОСОБА_9, який помер 24 серпня 2003 року та ОСОБА_7 уклали шлюб. Вона виросла з ними у одній сімї. Після смерті батька вона єдина піклувалася ОСОБА_7, лікувала її, допомагала у хатній роботі, доглядала її до смерті. З моменту смерті батька, у звязку з похилим віком ОСОБА_7 та поганим станом її здоровя, вона стала мешкати з нею разом у кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську до її смерті. Підтвердженням цього факту вважає копії платіжних документів з оплати комунальних послуг у цій квартирі, показання свідків.

У судовому засіданні свій позов підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що після смерті її батька ОСОБА_9, вони з ОСОБА_7 вирішили, що половину спірної квартири, на яку вона і покійна ОСОБА_7 мали рівні права, по закону успадкувала сама ОСОБА_7, а після її смерті вона, так як рідні брат і сестра ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_6, не претендували на майно своєї сестри, успадкує всю квартиру. Однак, через те, що за життя ОСОБА_7 її не вдочерила, успадкувати її майно через видачу свідоцтва про право на спадщину, вона не змогла. При будівництві спірної квартири вона зі своїм покійним чоловіком працювали у ній, так як цей будинок, не дивлячись на те, що будівництво здійснювалося за державні кошти, як і все у радянські часи, багато у чому будувався господарським способом. Після того, як будинок було здано в експлуатацію, вона зі своєю сімєю залишилася мешкати у трикімнатній квартирі батьків, а батьки перейшли у цю двокімнатну квартиру, яку виділили її родині. Після смерті її батька і чоловіка, вона постійно опікувалася ОСОБА_7, а через те, що піклування вона потребувала постійно, то з кінця 2003 року вона мешкала із нею у кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську до її смерті.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні поясненням позивача та тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що з кінця 2003 року до смерті ОСОБА_7, позивач мешкала із нею у кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 78).

Представник третьої особи - Сьомої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Пояснив, що державний нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно з тих підстав, що вона та спадкодавець не мають жодної спорідненості.

Представник третьої особи - ДМЮ ГУЮ у Дніпропетровській області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник у судове засідання не зявився, письмових заяв і клопотань суду не надав (а.с. 78).

Представник третьої особи - КП «ДМБТІ», також належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник у судове засідання не зявився, письмових заяв і клопотань суду не надав (а.с. 78).

Треті особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у судове засідання не зявилися, звернулися до суду із письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову (а.с. 66, 67).

Учасники процесу не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника відповідача та представників третіх осіб. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 36, 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення.

Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що вона знала покійних ОСОБА_9 та ОСОБА_7, так як разом з ними працювала на заводі. Після смерті батька позивач стала мешкати у кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, разом з ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_11 показала, що є дружиною брата покійного чоловіка позивачки, а тому з 1980 знає родину позивачки. На будівництві кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську працювали позивачка та її покійний чоловік. Підтвердила той факт, що після смерті батька позивачка стала мешкати із покійною ОСОБА_7 разом у вказаній квартирі, тому що так піклувалася нею, як рідною матірю. Дуже здивувалася, взнавши після смерті ОСОБА_7 що та не була рідною матірю ОСОБА_1, хоча відносилася до неї, як до доньки.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_9 (а.с. 8). ОСОБА_9 та ОСОБА_12 уклали шлюб у 1964 році, після чого дружина змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с. 10). ОСОБА_1 мешкала без реєстрації у кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську (а.с. 11-12). ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у рівних долях були співвласницями кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську (а.с. 14). 13 листопада 2014 року ОСОБА_7 померла (а.с. 7). Постановою завідуючої Сьомою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою від 10 липня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 внаслідок відсутності документів, що підтверджують факт їх спорідненості (а.с. 19). Судові витрати становлять 744 гривні 52 копійки (а.с. 1).

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше, як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Враховуючи те, що за показаннями свідків, підстав не довіряти яким суду не надано, суд приходить до висновку про те, що починаючи з кінця 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7, мешкали разом у кв. № 512 у б. № 60 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську. Таким чином, судом, з метою успадкування ОСОБА_1 спадщини, що відкрилася по смерті ОСОБА_7, яка була дружиною рідного батька ОСОБА_1, встановлено той факт, що ОСОБА_1 та покійна ОСОБА_7, мешкали однією сімєю, як мати і донька, у строк, що перевищує пять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що єдиною перешкодою у отриманні ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася по смерті ОСОБА_7, є відсутність факту мешкання спадкоємиці та спадкодавця однією сімєю. Через те, що судом такий факт встановлено, позивач має право на успадкування майна ОСОБА_7, як спадкоємець четвертої черги. Право позивача на успадкування цього майна може бути захищено у визначений нею спосіб шляхом визнання права власності на спадкове майно. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача у межах наданих позивачем платіжних документах у сумі 744 гривні 52 копійки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-11, 60, 62, 88, 169, 208, 212-215, 218, 224, 256-259, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Встановити той факт, що ОСОБА_1 та покійна ОСОБА_7, яка померла 30 листопада 2014 року, мешкали разом, однією сімєю, у квартирі АДРЕСА_1, на протязі строку, що перевищує пять років до моменту смерті ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, на нерухоме майно ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається із наступного: 1 - коридору, 2- комори, 3 житлової кімнати, 4 житлової кімнати, 5- кухні, 6 туалету, 7 ванної кімнати, І лоджії; загальна площа квартири 53, 1 кв.м., житлова площа 28 кв.м.

Стягнути з територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_4 міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі 744 гривні 52 копійки.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, або протягом 10 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуто Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів зо дня отримання його копії.

Суддя І.Ю. Литвиненко