1Справа № 335/6579/16-ц 2/335/1521/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Школяр К.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району - Панченка І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-ті особи: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 719 від 25.08.2015 року її призначено опікуном малолітнього ОСОБА_6

26.05.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя відповідача ОСОБА_3 визнано батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3, як батько дитини, починаючи з дня народження дитини не виконує покладені на нього як на батька дитини обов'язки, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини за життя її доньки ОСОБА_7 вирішувалися матір'ю дитини за підтримки позивача, а з ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки батька ОСОБА_3 Дитина знаходиться на повному її утриманні і позивач прикладає всі свої зусилля та можливості для розвитку дитини. Для здорового та всебічного розвитку дитини створені всі необхідні умови.

ОСОБА_3 з часу перебування його сина на вихованні у позивача жодного разу його не відвідав, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, а створює умови, які шкодять інтересам дитини.

Більш того, ОСОБА_3 не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, відбував покарання у місцях позбавлення волі, неодноразово притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює, як ухилення від виховання дитини батьком та свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

Посилаючись на вказані вище обставини, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_3 батьків яких прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, які викладені у позові.

Позивач ОСОБА_1 зазначала у судовому засіданні, що ОСОБА_3 постійно з її донькою не проживав, ніколи не забезпечував дитину та не піклувався про сина. З моменту скасування опікунства ОСОБА_1, ОСОБА_3 жодної допомоги дитині не надавав. З ІНФОРМАЦІЯ_3, з часу коли Нікіта проживав із нею, його батько не навідував сина та не надавав матеріальної допомоги. У дитячому садку, коли ОСОБА_3 прийшов до сина, той від нього прятався. Вважає, що ОСОБА_3 необхідно позбавити батьківських прав, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні з підстав, які викладені у запереченнях на позов.

Відповідач ОСОБА_3 також пояснив, що він проживав із ОСОБА_7 у цивільному шлюбі, від якого в них народився син ОСОБА_6 Він не був записаний батьком дитини, проте, він завжди ним опікувався, до смерті матері він гуляв із сином, у парках, кафе та ходили у цирк. Після смерті ОСОБА_7 він звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства відносно його сина, оскільки раніше у нього в цьому не було необхідності. Після того, як його син став проживати разом із ОСОБА_1 він з ним не бачився, оскільки позивач йому у цьому заважала.

Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судовому засіданні підтримав висновок органу щодо позбавлення батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та просив вирішити питання доцільності або недоцільності батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього ОСОБА_6 на розсуд суду.

Представник служби у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6, матір'ю якого є ОСОБА_7, а відомості про батька було записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, у зв'язку з чим рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 293/17 від 31.07.2015 року малолітньому ОСОБА_6 надано статус дитини-сироти.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 719р від 25.08.2015 року, ОСОБА_1, яка є бабусею малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено його опікуном.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016 року, яке набрало законної сили 06.06.2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внесено зміни до актового запису про народження № 668 від 23.09.2010 року, складеного на дитину ОСОБА_6, в частині Батька.

Вказане рішення було виконано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень станом на 30.06.2016 року.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_1 підставою позову зазначала ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків.

Згідно висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 09.08.2016 року № 01-10/2041, комісія не змогла дійти однозначного висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина, а тому вирішення вказаного питання залишила на розсуд суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України, Конвенції про права дитини, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише в тому разі, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При цьому поняття ухилення від виконання обов'язку та невиконання обов'язку не є тотожними, а тому лише тоді можливо стверджувати про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, коли батько мав реальну юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, але не здійснював їх з своєї вини.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі пояснень сторін, показань свідків та досліджених судом документів встановлено, що батьки дитини ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували, у зв'язку з чим відомості про батька дитини на момент народження були записані в порядку, передбаченому ст. 135 СК України, зі слів матері.

До моменту смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, вона із ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_6 проживали разом, спочатку, після народження дитини, у сел. Славгород Сінельніковського району Дніпропетровської області, а потім у м. Запоріжжі в квартирі по вул. Кам'яногірській.

З моменту смерті матері дитини - ОСОБА_7, з ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 проживає у сім'ї бабусі - позивача у справі ОСОБА_1, з її чоловіком та неповнолітнім братом ОСОБА_8

Одразу після смерті ОСОБА_7, у липні 2015 року, ОСОБА_3 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом про встановлення батьківства відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_3 проявляє інтерес до дитини, такими діями бажав юридично оформити своє батьківство відносно малолітнього сина, мав на меті відповідно до положень СК України набути права та обов'язки батька по відношенню до свого сина.

Такі обов'язки відповідно до положень ст. 121 СК України виникли у ОСОБА_3 з 06.06.2016 року, тобто з часу набрання рішенням суду про встановлення батьківства законної сили, та внесення на підставі вказаного рішення змін до актового запису про народження дитини.

Проте, одразу після набрання рішенням суду законної сили ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у зв'язку з ухиленням останнього від виконання своїх батьківських обов'язків.

При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог суду не надала.

Доводи позивача про відсутність інтересу до життя дитини є суто оціночними судженнями. ОСОБА_6 є малолітнім, відтак, дитина не є самостійною, і можливість спілкування з нею вільно в певній мірі обумовлена поведінкою та волею дорослих осіб, з якими вона проживає. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем є досить важкі стосунки, і між сторонами по справі не досягнуто згоди або взаємного порозуміння, принаймні щодо зустрічей та участі ОСОБА_3 у вихованні дитини, яка проживає окремо від нього, у бабусі.

Про наявність у ОСОБА_3 інтересу до дитини та про його бажання брати участь у вихованні та розвитку дитини свідчить і той факт, що відповідач звертався до Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді для вирішення питання щодо спілкування із сином.

Крім того, під час судового розгляду справи, встановлено, що до смерті матері дитини, ОСОБА_3 приділяв достатньо уваги своєму синові та брав участь у його вихованні, проводив з ним дозвілля, брав його на прогулянки, на відпочинок, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а також підтверджується долученими до матеріалів справи фотокартками.

Той факт, що ОСОБА_3 до смерті ОСОБА_7 не забезпечував матеріально родину, а їх забезпеченням опікувалася позивач у справі ОСОБА_1, сам по собі не є підставою для позбавлення батька батьківських прав. Судом встановлено, що на той час офіційного місця роботи ОСОБА_3 не мав, що не заперечувалося сторонами у справі, а тому відсутність належного матеріального забезпечення сім'ї не свідчить про умисне ухилення батька від виконання батьківських обов'язків по відношенню до його малолітнього сина.

На даний час ОСОБА_3 має офіційне місце роботи, з 17.05.2016 року працює у ПП «ОСОБА_11.» на посаді продавця, за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно довідки КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради № 1379 від 30 червня 2016 року, ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Відповідно до довідки КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради від 13 липня 2016 року, ОСОБА_3 на диспансерному обліку у вказаній установі не перебуває.

Відповідач має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1. Як зазначено у висновку Органу опіки та піклування, відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 та встановлено, що в помешканні умови проживання задовільні, для малолітнього ОСОБА_6 передбачена кімната, в якій є окреме місце для сну, шафа-купе, телевізор, проте, дитячих речей та іграшок немає.

Матеріалів, які б негативно характеризували відповідача за місцем його фактичного проживання, суду не надано.

Згідно довідки про судимість, ОСОБА_3 станом на 13.07.2016 року був засуджений 17.11.2006 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки. На даний час є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимості.

Як вбачається із автоматизованої системи «Армор» з приводу особи ОСОБА_3 були неодноразові звернення про вчинення ним тих чи інших дій, які підпадають під ознаки кримінальних чи адміністративних правопорушень. Проте, всі ці повідомлення стосуються періоду до 2015 року.

Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина відсутні, оскільки за змістом закону ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини повинно носити свідомий характер, та характеризуватися винною поведінкою відповідача, однак наведені позивачем доводи та надані на їх підтвердження докази не дають підстав вважати встановленим факт умисного нехтування відповідачем батьківськими правами та обов'язками щодо дитини.

На думку суду, позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його сина у даному випадку є не доцільним, оскільки відповідач бажає приймати активну участь у вихованні дитини, виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Однак, суд наголошує відповідачу ОСОБА_3, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому відповідачу необхідно у повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки у випадку ухилення ним від їх виконання, він може бути позбавленим у майбутньому батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-ті особи: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 08 грудня 2016 року.

Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2016 року.

Суддя: К.В. Гашук