Справа № 328/4385/15-ц
Провадження 2/329/201/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року смт. Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області

в складі головуючого -судді: Поди Н.М

при секретарі : Сивак В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 25.11.2015р. звернувся до Токмацького районного суду з вищевказаним позовом в якому вказав, що слідчий Курдюков В.М. постановою 05.03.2002р. бездоказово, ігноруючи вимоги процесуального та матеріального права притягнув його до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України, як особливо небезпечного злочинця, шахрая, рецидивіста.

Слідчий Войтенко А.В. постановою від 10.12.2003р. відмовив у задоволенні заяви виправданого громадянина про відшкодування матеріальної шкоди, відшкодування суми неотриманих грошових доходів в результаті неможливості займатися юридичною практикою за час перебування під слідством та судом 15 місяців.

Просив суд визнати бездоказовою, незаконною, недійсною постанову слідчого Войтенко А.В. в частині відмови відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями групи слідчих органів досудового розслідування, притягненням його в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190 та ч.2 ст.358 КК України та скасувати її.

Зобов'язати відповідачів винести постанову відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», скасувавши обвинувачення відносно нього за ч.2 ст.358 КК України.

Крім того, ОСОБА_1 в позові вказав, що слідчий Войтенко А.В. в постанові від 10.12.2003р. про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.358 КК України, за якою в дійсності він не притягувався до кримінальної відповідальності. Такими діями слідчий Войтенко А.В. вирішив його принизити в процесуальному порядку, здійснивши технічну помилку. Вважає, що ця помилка в постанові повинна бути виправлена, шляхом скасування обвинувачення відносно нього за ч.2 ст.358 КК України.

Просив зобов'язати відповідачів відшкодувати моральну шкоду в порядку публічного вибачення перед ним, як перед реабілітованим, на зборах дільничних інспекторів та слідчих за бездіяльність групи слідчих з питань незаконного тримання його під слідством та судом напротязі 15 місяців за ч.4 ст.190 КК України.

28.04.2016р. ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги в частині залучення в якості відповідача, слідчого Курдюкова В.М., працюючого головою суду Токмацького районного суду.

29.12.2015р. ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області за даним позовом провадження у справі закрито в зв»язку з наявністю рішення суду яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

24.02.2016р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області, ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 29.12.15р. скасовано, в зв»язку з відсутністю рішення суду яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

04.05.2016р. апеляційним судом Запорізької області визначено підсудність Чернігівського районного суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. В позові просив у випадку його неявки в судове засідання розглядати справу без його участі.

Відповідачі, представник Токмацького ВП Пологівського ВП ГУПН України Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, надали до суду письмові заяви, в яких позов не визнали, просили розглянути справу без їх участі та відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що винесена ним постанова відповідає нормам закону. В КПК 1960р. визначено порядок, складання, строки оскарження постанови, яку виніс слідчий. ОСОБА_1 була вручена постанова, додатково та неодноразово він ознайомлювався з матеріалами кримінальної справи. ОСОБА_1 не притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.358 КК України. З цього приводу документи передбачені КПК України необхідні для притягнення до кримінальної відповідальності по справі не складалися. Під час досудового слідства ОСОБА_1 неодноразово ознайомлювався з матеріалами кримінальної справи (в тому числі і оскаржуваною ним постановою), вказуючи у своїх клопотаннях та заявах про закриття кримінальної справи ст.190 КК України. Вважає, що немає підстав відміняти рішення прийняті багато років тому. Бажання їх відмінити свідчить про бажання позивача волокитно продовжувати справу по якій прийняте законне рішення. Вимога публічних вибачень позивача ОСОБА_1 не передбачена ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди…». При розгляді справи просив взяти до уваги рішення Пологівського, Чернігівського,Токмацького районних судів Запорізької області.

Суд, дослідивши матеріали справи, заперечення відповідача ОСОБА_2, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

05.03.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, та 31.05.2002 року ОСОБА_1 пред»явлено обвинувачення за вищевказаними статтями.

04.11.2002 року слідчим СВ Токмацього МРВ УМВС України в Запорізькій області Вараницею О.О. кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України закрито за відсутністю в його діях складу злочину.

25.11.2002р. Токмацьким міжрайонним прокурором вищевказану постанову скасовано, а кримінальну справу направлено до СВ Токмацького МРВ для подальшого розслідування.

02.12.2002 року ОСОБА_1 повторно пред»явлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190 України.

16.05.2003 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, повторно закрито за відсутністю в його діях складу злочину.

Після чого, ОСОБА_1 08.12.2003р. заявлено клопотання про роз»яснення порядку відшкодування порушених прав в зв»язку із закриттям кримінальної справи за ч.4ст.190 КК України та прийняття слідчим мір по відшкодуванню матеріальної шкоди.

На заявлене клопотання ОСОБА_1 слідчим Войтенко А.В. винесено 10.12.2003р. постанову про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої притягненням його до кримінальної відповідальності за ст.190 КК України в зв»язку з не визначенням такої шкоди.(а.с.107).

В позові ОСОБА_1 просив визнати бездоказовою, незаконною, недійсною вищевказану постанову слідчого Войтенко А.В. та скасувати її в частині відмови відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями групи слідчих органів досудового розслідування, притягненням його в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190 та ч.2 ст.358 КК України та відмовою відшкодування суми неотриманих грошових доходів в результаті неможливості займатися юридичною практикою за час перебування під слідством та судом 15 місяців.

Зобов'язати відповідачів винести постанову відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження»,

Заявляючи вищевказані позовні вимоги позивач в позовній заяві не обґрунтував їх відповідними доказами, навівши в позовній заяві тільки їх перелік.

Порядок відшкодування шкоди громадянину визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду"

Відповідно до ст. 1 цього Закону шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", встановлений порядок відшкодування сум, заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій.

Постановою від 04.04.2014р. в.о. Токмацького міжрайонного прокурора О.М. Савран позивачу було відмовлено у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 „ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" з 05.03.2002 по 28.07.2013р.р., за весь період перебування під слідством та судом, по кримінальній справі № 2260231 (в подальшому кримінальне провадження № 0000876). Тобто питання про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди вирішено зазначеною постановою, зокрема, і за період з 05.03.2002 по 16.05.2003р.р., в тому числі і по обвинуваченню позивача за ст.15, ч.4 ст.190 КК України.

За рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_1 19 200,00 гривень моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України.

За положеннями Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Судові рішення, що проголошені судом прилюдно, та відтворені у Єдиному реєстрі судових рішень вважаються офіційно опублікованими та доступними для використання.

Як вбачається із Єдиного реєстру судових рішень позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався із позовними вимогами про скасування постанови слідчого Войтенко А.В. від 10 грудня 2003 року. Однак, при цьому в позовах різні відповідачі, або інші обставини якими обґрунтовує позовні вимоги.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задоволене частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 156843 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Крім того, рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 04 квітня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі державної казначейської служби України, Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області, прокуратури Запорізької області, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 травня 2014 року, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 квітня 2014 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 стягнення матеріальної шкоди щодо не отриманої заробітної плати, втраченого заробітку та інших доходів в розмірі 397 268 грн. - скасовано. В цій частині провадження у справі закрито. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року, позивачу, ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3, Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої виправданому громадянину ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Чернігівського районного суду від 22.12.2015р. відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_2, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізької області Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 138 705грн. та моральної шкоди в сумі 300000грн. в зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності за ст.15, ч.4 ст.190 КК України в період з 05.03.2002р. по 16.05.2003р.

Також цим рішенням, закрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізької області Головного управління національної поліції в Запорізькій області Головного управління національної поліції, Державної казначейської служби України в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 138 705грн., та скасування, визнання недійсною, незаконною постанову ОСОБА_2 від 10.12.2003р. слідчого Токмацького РВ ГУМВС України в Запорізькій області.

Крім того, рішенням Чернігівського районного суду від 05.01.2016р. ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його позову до Державної казначейської служби України, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізької області Головного управління національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_5, ОСОБА_2, судді Токмацького районного суду Запорізької області, ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого та відшкодування матеріальної та моральної шкоди та закрито провадження за його позовом до Державної казначейської служби України, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізької області Головного управління національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_5, ОСОБА_2, судді Токмацького районного суду Запорізької області, ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого та відшкодування матеріальної та моральної шкоди в частині стягнення матеріальної шкоди, та скасування, визнання недійсною, незаконною постанови слідчого Токмацького РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_2 від 10.12.2003р. Токмацького РВ ГУМВС України в Запорізькій області.

Позивач, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову слідчого Войтенка А.В. від 10.12.2003р. з підстав незаконного посилання слідчим в постанові на притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.358 КК України, оскільки в дійсності не притягувався до кримінальної відповідальності за частиною 2 даної статті.

Вимога позивача про скасування вищевказаної постанови слідчого Войтенка А.В. від 10.12.2003р. винесеної в порядку кримінального судочинства, не може розглядатися за правилами цивільного судочинства, у звязку з чим провадження в цій частині підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст.205 ЦПК України.

В частині вимог позивача, щодо зобов'язання відповідачів відшкодувати моральну шкоду в порядку публічного вибачення перед ним, як перед реабілітованим, на зборах дільничних інспекторів та слідчих за бездіяльність групи слідчих з питань незаконного тримання його під слідством та судом на протязі 15 місяців за ч.4 ст.190 КК України суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити, те, що не передбачено законодавством. У свою чергу ч.1 ст.34 Конституції України кожному гарантує право на свободу, думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту, гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.16, 277 ЦК України.

Захист інших прав, заявлених позивачем в позові, про зобов'язання відповідачів винести постанову відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», скасування обвинувачення відносно нього за ч.2 ст.358 КК України, виправлення помилки в постанові слідчого Войтенко А.В. від 10.12.2003р. не охоплюються викладеними у ст.16 ЦК України засобами захисту права, як такі що вирішуються в порядку кримінального судочинства, тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

В частині задоволення вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в сумі 200 грн., суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат пов'язаних з розглядом судової справи відносяться витрати на правову допомогу, які визначаються Законом України про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах. Статею 1 цього Закону визначено розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. До суду не надано належним чином оформленого розрахунку витрат в розмірі 200грн. за надані юридичні послуги та договір про надання такої правової допомоги.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Позивач не довів обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.16, 23, 1167, 1176 ЦК України, Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", ст.ст.10,60,212 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення

Суддя