У х в а л а

19 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Сімоненко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - відділ Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не використовувати спірну земельну ділянку, що належить на праві власності позивачці, для проходу, проїзду чи використання такої для гірськолижного спуску відпочивальників бази відпочинку «Шепіт Карпат» с. Пелипець без її згоди. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2014 року змінено. Виключено з другого абзацу резолютивної частини рішення слова «ОСОБА_3 та». Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою, розташованою в Міжгірському районі, с. Пилипець, урочище «Берце», шляхом знесення розташованих на ній стовпів-опор гірськолижної канатної дороги. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 3 квітня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року за нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_2 у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 3 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року за нововиявленими обставинами.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 16 та 391 Цивільного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявниця надає ухвали Вищого господарського суду України від 29 квітня і 18 червня 2015 року та 20 січня 2016 року, в яких, на її думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Подана заява підлягає поверненню виходячи із наступного.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою статті 354 ЦПК України сторони та інші особи, які брали участь у справі, мають право подати заяву про перегляд судових рішень у цивільних справах після їх перегляду в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року суд касаційної інстанції, погодившись з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, передбачених статтею 361 ЦПК України, відмовив у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року за нововиявленими обставинами.

Отже, постановляючи зазначену ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року за нововиявленими обставинами, суд касаційної інстанції не застосовував положення статей 16 та 391 Цивільного кодексу України для вирішення спору по суті. Тому відповідна ухвала не може бути предметом перегляду Верховним Судом України з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, а саме неоднакового застосування судами статей 16 та 391 Цивільного кодексу України.

Ураховуючи наведене, заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, не може бути прийнята Верховним Судом України для перегляду у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, та підлягає поверненню.

Керуючись статтями 353, 354 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України В.М. Сімоненко