АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2064/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1431/К/16 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія № 26 (І) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Ляховської І.Є.,

секретар: Маслова К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ«Криворізький залізорудний комбінат») про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя внаслідок отримання травми на виробництві, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 275000 грн. на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів з фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 90000 грн. без урахування податків та обовязкових платежів, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що посилання позивача на акт про нещасний випадок та довідку МСЕК, як на підставу відшкодування моральної шкоди, є безпідставними та не підтверджують наявність моральних страждань позивача, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

На думку представника відповідача, позивач не надав жодного доказу стосовно того, що він морально страждає, а також вважає, що в настанні нещасного випадку винен сам позивач, оскільки не дбав про особисту безпеку.

Також зазначає, що судом не враховано численні рішення судів по цивільних справа відповідної категорії, відсоток втрати працездатності позивача, ступінь вини відповідача, а тому сума відшкодування моральної шкоди є завищеною, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, після навчання у Криворізькому професійно технічному ліцеї, працював на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» учнем прохідника 1 розряду протягом 9 місяців 15 днів з 30.07.2013 року по 08.10.2013 року, після чого з 16.10.2013 по 29.05.2015 року перебував у лавах Збройних сил України, а з 24.06.2015 року по 29.01.2016 рік знов працював учнем прохідника ш. «Гвардійська» підприємства відповідача. Звільнений був 29.01.2016 року у звязку з виявленням невідповідності виконувані роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6-10).

14 вересня 2016 року під, час виконання трудових обовязків, з позивачем стався нещасний випадок, по факту якого проведено розслідування та 28 вересня 2015 року складено ОСОБА_6 № 30-23 за формою Н-1, в п. 10 якого зазначені причини та особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: невиконання вимог інструкції з охорони праці та посадових обовязків начальника дільниці ОСОБА_6, в.о. гірничого майстра дільниці ОСОБА_7 та прохідника ОСОБА_8 Вина позивача ОСОБА_1 відсутня (а.с. 12-16).

Внаслідок нещасного випадку, ОСОБА_1 отримав сполучену травму: відкрита проникаюча черепно-мозкова травми, забій головного мозку 2 ступеню, перелом склепіння та основ черепа, перелом скулової кістки ліворуч, контузійне вогнище в лівій скроневій дільниці, епідуральна гематома малого обєму в лівій скроневій ділянці, закритий перелом крижі,крила правої півздовшної кістки, перелом лонної і сідничної кісток праворуч, перелом сідничної кістки ліворуч, забій, садна голови, тулуба, кінцівок. Травма відноситься до категорії тяжких.

Висновком МСЕК від 06.01.2016 року серії 12 ААА № 013703 позивачу первинно встановлена втрата працездатності в розмірі 70% з 04.01.2016 року по 01.02.2017 року та встановлена друга група інвалідності, з переоглядом 01.01.2017 року (а.с. 17). Встановлено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, ВМП, медична реабілітація в умовах реабілітаційних відділень.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1, встановлення йому 70% втрати працездатності та 2-ї групи інвалідності у вязку з трудовим каліцтвом та наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача стосовно відсутності з їх боку вини у спричинені позивачу моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ст. 454 ЦК розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Як вбачається з ОСОБА_6 № 30-23 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, складений за формою Н-1 та затверджений 28 вересня 2015 року, який стався 14.09.2015 року з ОСОБА_1, в п. 10 зазначені причини та особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: невиконання вимог інструкції з охорони праці та посадових обовязків начальника дільниці ОСОБА_6, в.о. гірничого майстра дільниці ОСОБА_7 та прохідника ОСОБА_8 (а.с. 12-16), у звязку з чим колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності вини самого позивача в настанні нещасного випадку, оскільки вина його не встановлена.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно визначився із ступенем вини відповідача у настанні нещасного випадку на виробництві та встановленні втрати професійної працездатності у ОСОБА_1, висновки суду не спростовуються доводами апеляційної скарги відповідача.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він після отриманої травми переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання, тому необхідності надання додаткових доказів не було.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги відповідача, про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності внаслідок виробничої травми, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування судом першої інстанції численних рішень судів по цивільних справа відповідної категорії, яким не завжди враховуються конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача, вплив на його душевний стан, є безпідставними, оскільки згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню лише обставини, встановлені судовим рішення у цивільних справах, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв'язку з виробничою травмою та втратою ним професійної працездатності, встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача та відхиляє у звязку із цим доводи апеляційної скарги відповідача, оскільки судом в повній мірі взято до уваги роз'яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням обставин справи, відсотку втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК визначений у 70%, молодого віку ОСОБА_1, який у 22 роки став інвалідом 2 групи, початку трудової діяльності, тяжкої травми та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_9