Справа № 128/1615/16-ц Провадження № 22-ц/772/2052/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Медяного В.М., секретар Агеєва Г.В., за участі: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 квітня 2016 про забезпечення позову, постановлену у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння -

встановила:

05 квітня 2016 року ОСОБА_9 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом про визнання недійсною довіреність від 03 лютого 2015 року, видану від його імені на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_2, з моменту її вчинення та анулювати її у Єдиному реєстрі довіреностей; про визнання за ним права власності на спірний автомобіль НОМЕР_1; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказаний автомобіль; витребувати вказаний автомобіль із чужого незаконного володіння у ОСОБА_2.

28 квітня 2016 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на спірний автомобіль, зобовязати ОСОБА_2 не використовувати, не відчужувати та не передавати прав на вказаний автомобіль третім особам до ухвалення рішення у справі; заборонити зняття Центрам надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування, з реєстраційного обліку, заборони відчуження та експлуатації автомобіля до вирішення справи по суті.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Накладено арешт на спірний автомобіль; ОСОБА_2 зобовязано не використовувати, не відчужувати та не передавати прав третім особам на вказаний автомобіль до ухвалення рішення у справі; заборонено Центрам надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування, зняття з реєстраційного обліку, заборони відчуження та експлуатації автомобіля до винесення рішення по справі.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вказана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права, зокрема в ухвалі не наведено мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, судом не вказано у чому полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позов та заява про забезпечення позову мотивовано тим, що у січні 2015 року ОСОБА_9 уклав у простій письмовій формі договір оренди автомобіля «Ford Transit», який належав йому на праві власності, із незнайомим громадянином ОСОБА_8 Разом із автомобілем він передав ОСОБА_8 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля та правовстановлюючі документи. Після цього ОСОБА_8 зник разом з автомобілем.

ОСОБА_9 звернувся з відповідною заявою в міліцію, у звязку із чим було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. В процесі розслідування було встановлено, що переданий в оренду автомобіль «Ford Transit» був проданий ОСОБА_7 за довіреністю, складеною від імені ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_2 Довіреність на розпорядження від його імені автомобілем позивач нікому не надавав, із вказаними у ній особами не знайомий, а його підпис підроблено.

На даний час автомобіль «Ford Transit» знаходиться в експлуатації відповідача ОСОБА_2, що має наслідком знос та зниження вартості предмета спору, а також існує ймовірність, що автомобіль може бути ним відчужений, або проданий по вузлах та агрегатах, або відчужений третім особам, що у майбутньому може призвести до ускладнення виконання рішення суду. Тому наявні підстави для забезпечення позову.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 суд виходив з того, що між сторонами існує спір, який на даний час не вирішений, а заявлені вимоги є співмірними з видом забезпечення позову, який просить застосувати позивач, а тому невжиття таких видів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду в подальшому.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Як вказано у даній Постанові Пленуму ВСУ, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги та мотивацію позову, прийшла до висновку, що вид забезпечення позову, про який просить позивач дійсно співмірний із заявленими позивачем вимогами та застосований судом першої інстанції виходячи із принципів розумності і справедливості.

Твердження представника відповідача поте, що суд першої інстанції незаконно заборонив використовувати спірний автомобіль, колегія суддів не бере до уваги, оскільки тривале використання вантажного автомобіля до кінця вирішення спору по суті призведе до його фізичного зносу або знищення.

В матеріалах справи достатньо даних, які стверджують про наявність спору між позивачем, який вважає себе власником спірного автомобіля та відповідачами, які на думку позивача незаконно заволоділи його власністю спірним автомобілем. Про це стверджують документи про реєстрацію транспортного засобу, про наявність кримінального провадження, у якому позивач визнаний потерпілим.

Також, суд приймає до уваги твердження заявника про те, що під час розгляду справи існує ймовірність, що автомобіль може бути відчужений, або проданий по вузлах та агрегатах, або відчужений третім особам, та погоджується, що у майбутньому це може призвести до ускладнення виконання рішення суду.

Крім того, слід зазначити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. А тому права сторін у справі, щодо користування чи володіння спірним автомобілем, ухвалою суду обмежені тимчасово.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотримання закону, відповідає матеріалам справи, а мотиви апеляційної скарги є такими, що не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, що відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення скарги і залишення ухвали про скасування заходів забезпечення позову без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: