Провадження № 2/761/4494/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДУ «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» про стягнення заробітної плати, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 30 відсоткову надбавку від посадового окладу за тривалість безперервної роботи понад п'ять років, яка є в структурі заробітної плати за період з 10.09.2014 року по 18.03.2016 року в сумі 5523,00 грн., а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, за період з 10.09.2014 року по 18.03.2016 року в сумі 1064,00 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з 10.09.2014 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем на умовах трудового договору та повинна отримувати надбавку у розмірі 30 відсотків від посадового окладу, як складову заробітної плати за тривалість безперервної роботи понад п'ять років. Також зазначає, що відповідно до наявного запису в трудовій книжці в неї немає переривання стажу роботи, оскільки звільнення з попереднього місця роботи з посади лікаря терапевта дільничого Амбулаторії № 1 Комунального закладу «Луганський міський центр первинної медико-санітарної підготовки» відбулось 20.07.2014 року з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП. Разом з тим, замість вказаного розміру надбавки отримує лиши 10 відсотків надбавки до заробітної плати, у зв'язку з цим позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 20.07.2014 року позивачку звільнено по ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (наказ № 193/к від 20.07.2014 року) з посади лікаря терапевта дільничного амбулаторії №1 Комунального закладу «Луганського міського центру первинної медико-санітарпої допомоги №1».

10.09.2014 року позивачка прийнята на посаду лікаря терапевта дільничного (2 кваліфікаційної категорії) II терапевтичного відділення поліклініки Госпіталю (з поліклінікою).

З бухгалтерських розрахунків вбачається, що згідно поданих документів та нормативно-правових актів, що регулюють оплату праці позивачці встановлений оклад з урахуванням категорії, встановлена надбавка за вислугу років в розмірі 30 % та надбавка за тривалість безперервної роботи в розмірі 10 %, з врахуванням перерви у стажі позивачки, яка становила 1 місяць 21 день.

Позивачка вважає, що перерви у її стажі не було, оскільки трудовий договір був нею розірваний з причин зміни місця проживання у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу в м.Луганську, тобто з поважної причини, а тому строк перерви у працевлаштування на посаду дільничного терапевта складає 52 доби, та не перевищує передбачений пп.4 п.4.1.3 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» (далі - Наказ) строк у 3 місяці з дня звільнення із закладу.

Положеннями п.4.1.1 Наказу, передбачено отримання лікарями дільничими терапевтами надбавки за тривалість безперервної роботи з першого року до 3 років (включно) - 10 відсотків, від 3 до 5 років - 20 відсотків, понад 5 років - 30 відсотків, посадового окладу.

Відповідно до пп.4 п.4.1.3 Наказу, стаж безперервної роботи, який зберігається лише при зарахуванні на роботу в заклади (підрозділи) і на посади, що передбачені в пункті 4.1.1, і дає право на отримання надбавки за тривалість безперервної роботи:

- не пізніше трьох тижнів при звільненні за власним бажанням (без поважних причин);

- не пізніше 3 місяців з дня звільнення із закладу (підрозділу) у зв'язку з його ліквідацією (реорганізацією), скороченням штатів або зміною постійного місця проживання, не враховуючи періоду одержання допомоги у зв'язку з безробіттям або часу переїзду.

Разом з тим, основним документом для підрахунку безперервного стажу є трудова книжка, у якій записи про причини звільнення повинні здійснюватись у точній відповідності до формулювання чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, що передбачено п.п.2.3, 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. Водночас, при розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов'язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки, позивачка вважається звільненою за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України без поважних причин, оскільки у відповідності до пунктів 2.3, 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, у трудовій книжці жодної поважної причини не вказано.

Таким чином, до позивачки застосовується норма, яка передбачає, що стаж безперервної роботи та отримання надбавки за тривалість безперервної роботи зберігається якщо перерва в роботі не перевищує три тижні (21 календарний день).

Враховуючи, що 20.07.2014 року позивачка була звільнена за власним бажанням без поважних причин, а прийнята на нове місце роботи тільки 10.09.2014 року, тобто на дату прийняття її на посаду перерва у стажі становила 1 місяць 21 день, що перевищує встановлений законодавцем тритижневий строк та відповідно позбавляє позивачку права на отримання надбавки за тривалість безперервної роботи в розмірі 30 %, а тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ДУ «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» про стягнення заробітної плати, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» про стягнення заробітної плати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: