УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, житлово-будівельного кооперативу «Стекольщик-78» про визнання права власності на житлову квартиру в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його мати ОСОБА_7 була членом житлово-будівельного кооперативу «Стекольщик-78» (далі - ЖБК «Стекольщик-78»), у якому придбала спірну квартиру, виплативши грошові кошти у розмірі 10 727 грн в повному обсязі, що підтверджується довідкою від 07 вересня 2011 року. Після виплати внесків ОСОБА_7 було видано ордер на підставі рішення Мереф'янської міської ради народних депутатів на право заняття жилої площі, проте вона не встигла оформити право власності на спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла і згідно з архівними матеріалами КП «ХРБТІ» станом на 31 грудня 2012 року право власності на спірну квартиру ні за ким не зареєстроване.

Посилаючись на те, що він є сином померлої, був зареєстрований разом з матір'ю на момент її смерті та є її єдиним спадкоємцем і у визначений законом термін звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківського району із заявою про прийняття спадщини, проте не отримав свідоцтво про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову квартиру, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Також у квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій посилався на те, що 12 грудня 2012 року між ним та ОСОБА_4 була укладена угода купівлі-продажу спірної квартири, згідно з якою ОСОБА_4, як спадкоємець після смерті матері, продав ОСОБА_5 вказану житлову квартиру за 70 000 грн, на підтвердження чого була видана розписка в отриманні від ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 70 000 грн.

ОСОБА_5 вказав, що він продав свою однокімнатну квартиру № 1 в цьому ж будинку та переїхав проживати у придбану квартиру, а ОСОБА_4 обіцяв оформити угоду в нотаріальній конторі найближчим часом, як пройде шість місяців після смерті матері, проте нотаріус відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 ухилявся від нотаріального посвідчення угоди, ОСОБА_5 просив визнати дійсним договір купівлі-продажу спірної житлової квартири, укладений 12 грудня 2012 року між ним та ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на вказану вище квартиру.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житлову квартиру № 5 загальною площею 59,10 кв. м, житловою площею 30,00 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 12 грудня 2012 року житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 59,10 кв. м, житловою площею 30,00 кв. м, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 59,10 кв. м, житловою площею 30,00 кв. м, згідно договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 (спадкоємиця ОСОБА_4.) задоволено частково, рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2013 року в частині задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи первинний позов, виходив з того, що відповідно до ст. ст. 133-135 ЖК Української РСР спірна квартира була правомірно набута у власність ОСОБА_7, єдиним спадкоємцем після смерті якої був її син ОСОБА_4, який в свою чергу в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем було укладено угоду купівлі-продажу спірної квартири, на підтвердження якої було видано розписку про отримання грошових коштів, проте ОСОБА_4 ухилявся від нотаріального посвідчення угоди, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_9 в порядку, встановленому ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду за апеляційною скаргою ОСОБА_8, яка є спадкоємицею ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін в частині вирішення первинного позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого та правильного висновку, що її права визнанням права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 після смерті його матері не порушені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та відмовляючи у його задоволенні, апеляційний суд правильно застосував положення ст. ст. 220, 640, 657 ЦК України та виходив з того, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири не було нотаріально посвідчено та зареєстровано, а ОСОБА_4 набув права власності на вказану квартиру тільки за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання дійсним цього договору купівлі-продажу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В.Закропивний

Т.О. Писана