Провадження № 2-з/761/19/2016
У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2016 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та визначення порядку користування спільним майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та визначення порядку користування спільним майном.

До суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту у вигляді заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. Заява мотивована тим, що предметом позову є вищезазначена квартира. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 має намір продати квартиру АДРЕСА_1. Враховуючи, що позовними вимогами є визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири та визначення порядку користування цією квартирою, вважає, що відчуження квартири відповідачем вплине на виконання рішення суду, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Питання про забезпечення позову вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, упровадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до положень ст. 152 ЦПК України є, зокрема, накладення арешту.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд бере до уваги, що на день розгляду заяви позивачем не надано жодних доказів щодо наявності у ОСОБА_2 на праві приватної власностінерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153, 209 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: