Номер провадження 2/331/1076/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2016 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Світлицької В.М.

при секретарі Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, встановлення часток у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, встановлення часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 63/100 частини квартири під номером 187 будинку 4а по вул. Запорізькій у м. Запоріжжі належить на праві спільної сумісної власності 63/100 частин, ОСОБА_1І та ОСОБА_3, він же ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло № 4 від 12.10.1996 року, виданого Жовтневою районною адміністрацією, також 37/100 частин ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу № 2608.К, зареєстрованого Запорізькою регіональною біржею нерухомості 25.12.1995 року. Вказані правовстановлюючі документи зареєстровано в ЗМ БТІ відповідно до реєстраційних написів від 29.01.1996 року у реєстровій книзі за номером 204 р. № 35667 та від 26.12.1995 року у реєстровій книзі за номером 204 р. № 35667. Вказане нерухоме майно знаходиться на повному утриманні та в користуванні позивача, однак вона має перешкоди у реалізації свого права власності. У звязку з тим, що між сторонами по справі маються спірні відносини стосовно розміру часток у спільній сумісній власності на частину нерухомого обєкту, також в звязку зі зміною прізвища та по батькові відповідача та існування помилки в правовому документі, позивач була вимушена звернутися до суду. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є одна і та ж особа, встановити факт належності правовстановлюючого документу свідоцтва № 4 про право власності на житло від 12.01.1996 р., виданого Жовтневою районною адміністрацією в частині володіння ОСОБА_3 фізичній особі ОСОБА_5 та встановити, що частки у частині 63/100 квартири АДРЕСА_1, які знаходяться у спільній сумісній власності є рівними, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить 63/200 частки кожному.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву та просить її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № 4 про право власності на житло від 12.01.1996 р., яке видане Жовтневою районною адміністрацією м. Запоріжжя, 63/100 частини квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

В п.1 Постанови від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. ст. 234 ч. 2 п. 5 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 256 ч. 1 п. 1 та п.6 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Враховуючи вимоги ч.6 статті 235 ЦПК України, справа про встановлення факту належності правовстановлюючого документа може бути розглянута в позовному провадженні.

Факт належності свідоцтва № 4 про право власності на житло від 12.01.1996 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 підтверджується технічним паспортом на квартиру № 187 у житловому будинку 4а по вулиці Запорізькій в м. Запоріжжя, виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, реєстровий № 204/35667.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є однією і тою ж самою особою.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення, вказавши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 це одна і та ж особа.

Відповідно до вищевказаних документів, також на підставі пояснень представника позивача, свідків, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою, і документи видані на імя одного відносяться до іншого.

Встановлення цього факту породжує для сторін юридичні наслідки, від яких залежать їх майнові права. Іншої можливості встановити факт, про який позивач просить суд, сторони не мають, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог, щодо встановлення частки у частині 63/100 квартири АДРЕСА_1, які знаходяться у спільній сумісній власності є рівними, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить 63/200 частки кожному, слід зазначити наступне.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про встановлення частки у частині 63/100 квартири АДРЕСА_1, які знаходяться у спільній сумісній власності є рівними, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить 63/200 частки кожному не підлягають до задоволення, оскільки їх право власності жодним чином не порушено. Таким чином, оскільки розмір часток у спільній сумісної власності визначено, між сторонами у дійсності судовий спір відсутній, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 14, 57, 208-209, 212-215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є однією і тією ж особою.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу свідоцтва № 4 про право власності на житло від 12.01.1996 р., виданого Жовтневою районною адміністрацією в частині володіння ОСОБА_3 фізичній особі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Світлицька