Справа № 487/1904/16-ц
Провадження № 2/487/1351/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарях - Оцабера М.С.,. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позивач зазначила, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2001 року по цивільної справі №2-2542/2001 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, починаючи з 12 вересня 2001 року і до його повноліття. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження. Невважаючи на рішення суду ОСОБА_2 до досягнення його сином повноліття сплачував аліменти на його утримання нерегулярно і не в повному обсязі, у звязку із чим має значну заборгованість за аліментами і на теперішній час припинив надавати матеріальну допомогу. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 1 січня 2011 року по теперішній час неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_5: 17323 гривні 24 копійок заборгованості по сплаті аліментів за період з січня 2011 року по грудень 2014 року; 160084,97 гривень 97 копійок - неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2011 року по 12.04.2016 року, а всього заборгованість по сплаті аліментів з неустойкою (пеню) за прострочення сплати аліментів складає на загальну суму 177407 грн. 97 копійок.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на безпідставність позову.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-ФП № 024179 виданого відділом запису актів громадянського стану від 27 грудня 1996 року, ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_4.

26 грудня 2001 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розірваний, що підтверджується записом за №735 у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФП № 086532 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Миколаєва від 26.12.2001 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2001 року по цивільної справі №2-2542/2001 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, починаючи з 12 вересня 2001 року і до його повноліття. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Таким чином, передбачена ст. 196 СК України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Судом також встановлено, що на виконані у державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ перебуває виконавчий лист, виданий 21.09.2001 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 12.09.2001 р. і до його повноліття.

За даним виконавчим документом 28.01.2014 року було відкрито виконавче провадження, про що свідчить додана до подання копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

28.01.2014 року листом №1439/01/02/-47/20 боржнику нібито була надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження. Однак, будь-яких доказів щодо фактичного отримання боржником вказаної постанови та його обізнаності про відкриття виконавчого провадження суду не надано (відсутні копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення або документи, які підтверджують вручення боржнику документів у будь-який інший спосіб).

При цьому суд враховує, що сам факт надіслання боржнику документів виконавчого провадження, без відповідного документального підтвердження їх вручення, не може бути розцінено як належне повідомлення про відкриття виконавчого провадження, а також про час, дату та місце вчинення виконавчих дій.

Виконавче провадження відкрито 28.01.2014 року, а до подання доданий лише один виклик боржника до державного виконавця від 20.11.2015 року, який боржнику не був вручений.

23.11.2015 року державним виконавцем накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Оглянуте у судовому засіданні виконавче провадження не містить в собі безспірних доказів, які свідчать про факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Сама по собі наявність зобов'язання по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, чи постанови компетентних органів, без встановлення причин їх не виконання, ще не свідчить про тривале та свідоме ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Також судом встановлено, що представнику відповідача про виконавче провадження стало відомо лише 16.05.2016 року. Згідно наданого Заводським відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв, розрахунку по сплаті аліментів - заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2016 року відсутня.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 160084,97 гривень.

Щодо позовних вимог щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд враховує вимоги ст. 14 ЦПК України та ст. ст. 180, 187, 194 СК України, за якими стягнення аліментів за минулий час допускається у випадках, якщо аліменти сплачувалися боржником добровільно, а не за судовим рішенням. Відповідно до ст.195 СК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності рішення суду про встановлення розміру аліментів у частці від заробітку, розмір заборгованості за аліментами визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення на підставі виконавчого листа та стягнення такої заборгованості проводиться в межах виконавчого провадження. Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів в сумі 17323,24 гривень.

Керуючись ст. ст. 208-218ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Д.Г. Нікітін