АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 03 листопада 1997 р. померла ОСОБА_4 - його мати, а 19 липня 2009 року помер ОСОБА_5 - його батько. Після смерті останнього відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння № 51 по вул.Монтажній у м.Дніпропетровську. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька був його рідний брат ОСОБА_6, який на його користь нотаріально відмовився від прийняття спадщини. 30.11.2009 року він звернувся до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини. Після здійснення нею запитів щодо наявності права власності за померлим вказаного домоволодіння 10.08.2015 року постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що відсутні правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння. Оскільки він не має можливості оформити право власності на спірне домоволодіння, яке успадкував після смерті батька, але фактично вступив в управління майном, сплачує комунальні послуги, проводить поточний та капітальний ремонт, просить визнати за ним право власності на дане домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5Т., який помер 19.07.2009 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявились, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 листопада 1997 р. померла ОСОБА_4 - мати позивача, а 19 липня 2009 року помер ОСОБА_5 - батько позивача (а.с.7,8).

Згідно заповіту, зареєстрованому за № 2786 та посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_7, ОСОБА_5 заповів все належне йому майно позивачу ОСОБА_2О (а.с.9).

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька позивача були сам позивач та його рідний брат ОСОБА_6, який на користь позивача нотаріально відмовився від прийняття спадщини (а.с.11).

30.11.2009 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини.

23.11.2010 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 здійснено запит до КП ДМБТІ щодо оформлення та видачі ОСОБА_6 з реєстру прав власності на нерухоме майно, належне ОСОБА_5 на день його смерті, а саме будинку № 51 по вул.Монтажій у м. Дніпропетровську.

У відповіді КП ДМБТІ від 7.08.2015 року № 9188 зазначено, що станом на 31.12.2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Мотажна, 51.

Постановою приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 від 10.08.2015 р. № 82/02-31 позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що право власності на вказане домоволодіння за померлим ОСОБА_5 не зареєстровано та відсутні правовстановлюючі документи на майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавцю ОСОБА_5 на момент смерті спірне майно не належало, внаслідок чого домоволодіння № 51 по вул.Монтажній у м.Дніпропетровську не увійшло до спадкової маси, щоб надавало позивачеві право успадкувати його після смерті батька.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її,незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст.1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вирішуючи питання про право власності на нерухомість, суд повинен застосовувати законодавство, яке діє на час придбання (побудови) житлового будинку, а питання спадкування на час відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Виконкому Жовтневої райради № 372-53 від 21.07.1959р. ОСОБА_5 було відведено земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку по вул.Монтажній (а.с.17).

Згідно акту міськінвентарбюро від 13.06.1974 року проведено обстеження домоволодіння, яке знаходиться в м.Дніпропетровську по вул.Монтажній, 51, за результатами якого 18.06.1974 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради складено схематичний та поетажний плани, звідний оцінний акт по домоволодінню № 51 по вул.Монтажній в м.Дніпропетровську (а.с.19-21).

У 1959 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Проте, суд першої інстанції не врахував вищезазначених положень законодавства та дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача правових підстав для спадкування спірного майна.

Враховуючи, що будівництво житлового будинку здійснено ОСОБА_5Т під час дії вказаних норм матеріального права, слід дійти висновку, що право власності на спірний будинок виникло у нього з моменту збудування цього будинку і не може бути втрачене у звязку з не проведенням його реєстрації в подальшому, а тому такий будинок є обєктом права власності та підлягає спадкуванню ОСОБА_2

Виходячи з вищенаведенного, рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, як спадкоємцем за законом, після смерті ОСОБА_5, померлого 19.07.2009 року, право власності на домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Монтажна, буд.51, до складу якого входить житловий будинок літ.А-1 площею105 кв.м., л.кухня літ.Б, площею 18 кв.м., сарай літ.В, площею 4,6 кв.м., огорожа літ.№1-3, мостіння літ.І.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_8