№ 2/679/340/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі судді Ходоровського Б.В., при секретарі Федорчук Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нетішин справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання» про визнання права на проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить визнати за нею право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належала померлій 09.10.2015 року її хрещеній матері ОСОБА_2

Мотивуючи позов, зазначила, а також в судовому засіданні пояснила, так само як і її представник ОСОБА_3, що народилася 01.05.1989 року в місті Нетішині Хмельницької області, в червні 1989 року пройшла обряд хрещення в Свято-Параскевському храмі м. Нетішина. В якості хрещеної матері участь в обряді приймала ОСОБА_2, яка була на той час подругою її мами і також проживала в м. Нетішин.

З червня 1989 року по жовтень 2015 року ОСОБА_2 постійно опікувалася нею, приходила до неї в гості, дарувала подарунки на свята та дні народження, забирала на вихідні до себе по місцю проживання - АДРЕСА_1.

На початку 2015 року ОСОБА_2 стала скаржитись на свій незадовільний загальний стан здоров'я (головні болі, швидку стомлюваність), в зв'язку з чим вона майже щодня стала її відвідувати, допомагати їй по господарству (готувала їжу, прибирала в квартирі, прала одяг), а з кінця лютого 2015 року на її прохання, відповідно до ст. 383 ЦК України, стала проживати разом з нею та доглядати її.

09.10.2015 року ОСОБА_2 померла. Після її смерті вона здійснила її поховання на Нетішинському міському цвинтарі та провела необхідні ритуальні обряди.

До теперішнього часу вона проживає в квартирі померлої, забезпечую її збереження, підтримує квартиру в належному технічному і санітарному стані та оплачує комунальні послуги.

В шлюбі ОСОБА_2 ніколи не перебувала, дітей не мала, на протязі останніх 25 років жила сама та будь-які родичі до неї не приїжджали.

Вважає, що фактично вона була її єдиною хрещеною донькою, яку та любила як рідну, тому за вказаних обставин набула право на проживання у вказаній квартирі.

Представник відповідача позов визнала.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

За положеннями ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Так, квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується даними свідоцтва про право власності від 15.01.2008 року (а.с.6).

09.10.2015 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Відповідно до паспорта на імя позивачки, з 29 серпня 2006 року по 15 лютого 2016 року вона була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, м Нетішин, з 15 лютого 2016 року ніде не значиться зареєстрованою, тобто в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованою не була, в тому числі на час смерті власника означеної квартири ОСОБА_2

Судом також встановлено, що 08.04.2016 року заведена спадкова справа № 28/2016 після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_4, яка є сестрою померлої.

Таким чином сукупність досліджених доказів свідчить про те, що підстави для визнання за позивачкою права на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Керуючись ст. 383 ЦК України, 150 ЖК України, ст. ст. 215-218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання» про визнання права на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд.

Суддя Ходоровський Б.В.

Копія вірна:

Суддя Ходоровський Б.В.