АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

при секретарі: Костюк Л.С.

з участю сторін:представника позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 сільської ради - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_4, відділу держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення 2 сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради від 13.04.2006 року №22-2/2006, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування запису у Поземельній книзі, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця», на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення 2 сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради від 13.04.2006 року №22-2/2006, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування запису у Поземельній книзі.

___________________________________________________________________________

№ 22ц/794/841/2016 р. Головуючий у І інстанції: Цуренко В.А.

Категорія: 81 Суддя-доповідач ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», які знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради виявлено, що земельна ділянка на 276км+736м до 277км+667м., що перебуває у власності ОСОБА_4 частково, площею 0,0045 га накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку Рішенням 2 сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради від 13.04.2006р. №22-2/2006 передано безоплатно у власність ОСОБА_4, та змінено її цільове призначення на землі для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 сільською радою Глибоцького району Чернівецької області виготовлено Державний акт серії ЯБ №761276на право власності на земельну ділянку.

Вказана земельна ділянка, яка накладається (перетинається) із смугою відведення залізниці площею 0,0045 га, зареєстрована в державному земельному кадастрі №:01:005:0459.

Рішення ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 13.04.2006р. №22-2/2006 є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, тому його слід визнати незаконним та скасувати.

Згідно «Плана границ полосы ж.д. отвода линии Черновци-Адьнката Львовской железной дороги, в административных границах Черновицкого района Черновицкой области от 269км+000м до 293км+090м», який є належним доказом землекористування залізниці, розробленого та погодженого «Дорожною проектною конторою Юго-Западной ж.д. в 1959 році, ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону становить 50м від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_6JT., частково входить у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки ОСОБА_4, в смузі відведення залізниці становить 0,0045 га. На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія (ВБК) направлення Чернівці-Держкордон з км 267км-314 км інвентарний № 020122036, побудована в 1944 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця», що є державним підприємством.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. ОСОБА_2 сільською радою Глибоцького району Чернівецької області

перевищено свої повноваження в частині розпорядження земельними ділянками державної власності під залізницями.

Відповідно до п. б ч.4 ст.84 ЗК України землі під державними залізницями є землями державної власності і не можуть передаватися у приватну власність.

Вважало, що при прийнятті оскаржуваного рішення і видачі державного акту прийнято рішення, яке суперечить законодавству України, порушує права та інтереси залізниці, а тому просило визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_7, на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 13.04.2006р. №22-2/2006, скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:005:0459, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій з вказаним рішенням погодитись не може, оскільки при прийнятті даного рішення судом першої інстанції не було надано належної оцінки матеріалам та обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального права. Просило скасувати рішення Глибоцького районного суду від 21 квітня 2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Посилаються на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення безпідставно всупереч наявним доказам зазначає, що земельна ділянка, що перебуває у власності відповідача не накладається на смугу відведення залізниці. Вказаний висновок суду спростовується матеріалами технічної інвентаризації, яка проведена відповідно до ПКМУ від 23.05.2012 року №513 Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель, за результатами якої встановлено, накладення земельної ділянки ОСОБА_4 на смугу відведення залізниці площею 0,0045га

Також зазначають, що судом безпідставно на те, що оскаржуване рішення сільської ради стосується лише зміни цільового призначення, а не надання у власність спірної земельної ділянки, а тому не підлягає скасування, оскільки державний акт на право власності є правовстановлюючим документом на підставі якого він виданий є саме оскаржуване рішення ОСОБА_2 сільської ради.

Судом необґрунтовано зазначено, що залізницею не доведено факту

існування запису у Поземельній книзі щодо спірної земельної ділянки оскільки згідно ст..24 Закону України «Про держаний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Таким чином, неналежна оцінка доказам у справі потягла за собою прийняття незаконного рішення.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про фактичне накладення земельної ділянки ОСОБА_4 на земельні ділянки у смугах відведення ПАТ «Українська залізниця», а таке накладення підтверджується тільки матеріалами інвентаризації земель, проте спростовуються планами меж смуги..

Колегія суддів вважає, що висновки суду є неправильними, оскільки неґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні наявних у справі доказів, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_8 Верховної ОСОБА_8 України від 12.09.1991 року Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України.

Ця правова норма також стосується статусу земельних ділянок у смугах відведення залізниць.

Основними нормативними актами, що регулюють правовий режим земель залізничного транспорту, зокрема є Земельний кодекс України, Закон "Про транспорт", Закон України "Про залізничний транспорт", п. п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкція про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р., та Норми відведення земель для залізниці 468 -74, затверджені постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247.

До складу земель залізничного транспорту згідно зі ст. 68 ЗК України входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць.

Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно зі ст. 11 Закону "Про транспорт" до земель транспорту належать землі, надані згідно з ЗК підприємствам і організаціям транспорту (залізничного, водного (морського, річкового), автомобільного, авіаційного, міського електротранспорту, а також трубопровідного), для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку відповідних об'єктів.

Землями залізничного транспорту є землі, надані його підприємствам і організаціям. До їх складу входять землі, що є смугою відведення залізниць; під залізничним полотном та його облаштуванням; залізничні станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарств, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, землі під захисні та укріплювальні насадження, службові, культурно-побутові будівлі та інших споруд, які створюються для обслуговування роботи залізничного транспорту.

Земельні ділянки відводилися залізниці в користування на підставі постанови ОСОБА_8 Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року №83, , Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р., та Нормами відведення земель для залізниці 468 -74, затвердженими постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247. Указані правові акти не суперечать Конституції і Законам України, тому відповідно до постанови Верховної ОСОБА_8 України від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» застосовуються на території України до прийняття відповідних актів законодавства України.

За змістом п. «б» ч.4 ст.84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність.

Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Чинним на той час ЗК УРСР (ред. від 8 липня 1070 року), п. 5 постанови Верховної ОСОБА_8 України від 18 грудня 1990 року Про порядок введення в дію

Земельного кодексу України, іншими нормативними актами та будівельними нормами, із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, яким визнано неконституційним п.6 постанови Верховної ОСОБА_8 України від 18 грудня 1990 року, вимоги до залізниць щодо виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки, що перебувають у її користуванні, не передбачалося. Землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №761276 від 22 травня 2006 року, ОСОБА_4 Л на підставі рішення 2 сесії 5 скликання від 13.04.2006 року №22-2/2006 ОСОБА_2 сільської ради є власником земельної ділянки площею 0,6100 га. для ведення особистого селянського господарства.

Згідно Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими обєктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці-Вадул-Сирет від 273км+314м до 276км+736м в адміністративних межах населеного пункту с. Чагор, виявлено, що земельна ділянка на 276км+736м до 277км+667м, що перебуває у власності ОСОБА_4 частково, площею,0,0045 га накладається на смугу відведення залізниці.

Гарантоване ст. 14 Конституції України право власності на землю може набуватися і реалізовуватися громадянами виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

ОСОБА_8 Центрального виконавчого комітету СРСР № 58, ОСОБА_8 народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року було затверджено Положення "Про землі, надані транспорту", відповідно до п. 4 якого до земель, наданих транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Це положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР "Про включення Західної України у склад СРСР із возз'єднанням її із УРСР" від 01.11.1939 року, до набрання чинності ОСОБА_8 Міністрів СРСР № 24 від 08.01.1981 року "Про затвердження Положення про землі надані транспорту". Нормами ст.1 вже цього положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач.

Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Рішенням Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 положення п.6 постанови ВРУ РСР від 08.12.1990 року "Про земельну реформу" № 563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами та організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Ті обставини, що спірна земельна ділянка зайнята об'єктами залізничної інфраструктури підтверджено «Планом границ полосы ж.д. отвода линии Черновцы-Адынката Львовской железной дороги в административных границах Черновицкого района Черновицкой области от 269км + 000м до 293 км + 090м» розробленим та погодженим «Дорожною проектною конторою Юго-Западной ж.д.» в 1959 році (далі - План смуги відведення), відповідно до якого ширина смуги відведення на ділянці перегону становить 50 м від осі колії.

В той час, земельна ділянка ОСОБА_4 за кадастровим номером № :01:005:0459 частково входить у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину становить 0,0045 га.

На земельній ділянці, розміри якої визначені Планом смуги відведення, розташована головна колія (ВБК) направлення Чернівці-Держкордон з км 267км-314км інвентарний № 020122036, побудована в 1944 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця», що є державним підприємством.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали підстави зробити висновок про неналежність та недопустимість вказаного Плану смуги відведення як доказу у справі. Він є документом, який підтверджує, що ділянка землі знаходиться в смузі відведення, що перебуває у залізниці на праві постійного землекористування.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, належним чином не дослідив зібрані у справі докази у їх сукупності, не встановив фактичні обставини справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що рішенням ОСОБА_2 сільської ради 2 сесії 5 скликання №22-2/2006 від 13 квітня 2006 року про передачу земельної ділянки площею 0,6100 га для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_4, порушено право ДТГО "Львівська залізниця" на користування земельною ділянкою спеціального призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями (ч. 4 ст. 84 ЗК України).

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільська рада не вправі була розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташовані державні підприємства.

Виходячи із аналізу зазначених норм, доводи позивача про те, що спірна земельна ділянка належала до земель державної власності і його позбавлено права власності на це майно, є підставним і відповідає чинному законодавству, оскільки ОСОБА_2 сільська рада не мала повноважень щодо розпорядження цією земельною ділянкою.

При наданні земельних ділянок ОСОБА_4 частина земель для цієї мети у Львівської залізниці не вилучалася. Пунктом «г» ч. 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Нормами ч.1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо визнання незаконним та скасування рішення 2 сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ОСОБА_8 №22-2/2006 від 13 квітня 2006 року «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_4Л.» для ведення особистого селянського господарства, в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, а також визнання недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №761276.

Разом із тим, не можна погодитись із доводами позивача про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на земельні ділянки та скасування запису в Поземельній книзі щодо права власності, оскільки інформація про зміну відомостей про земельну ділянку вноситься до Державного земельного кадастру відповідно до вимог, визначених в Законі України «Про Державний земельний кадастр».

Відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня

2012 року, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, колегія суддів керується Законом України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень", згідно з яким передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону) державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частинами шостою, сьомою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

За положеннями ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Стаття 27 Закону передбачає скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до державного реєстру прав. Визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації.

За змістом вказаних норм на теперішній час не мається підстав для покладання на Управління Держземагенства обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку. Заінтересована особа не позбавлена можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру.

Рішення суду першої інстанції не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 жовтня 2014 року, у справі № 3-150гс14, у подібних правовідносинах.

Оскільки висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, відповідно до вимог п.п.3 та 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції не може залишатися в законній силі. Воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ДТГО Львівська залізниця слід задовольнити частково.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у справі слід провести розподіл судових витрат, та стягнутиз відповідачів ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» слід стягнути 8681 гривню 40 копійок судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21квітня 2015 року, скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_4, відділу держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення 2 сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради від 13.04.2006 року №22-2/2006, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування запису у Поземельній книзі, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення 2 сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, від 13.04.2006 року №22-2/2006 про зміну цільового призначення земельної ділянки виділеної ОСОБА_4 загальною площею 0,6100 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах села Чагор Глибоцького району Чернівецької області.

Визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,6100 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, який виданий 22 травня 2006 року серії ЯБ №761276, на імя ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» по 4340 (чотири тисячі триста сорок) гривень 70 копійок з кожного, у відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: