Справа № 405/1271/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря Волошиної І.С.

прокурора Сігіди Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області - відповідач -1, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області - відповідач -2, Головне управління державної казначейської служби України у Кіровоградській області - відповідач -3 про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що службовими особами Ленінського районного відділу Кіровоградського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області було вилучено його пристрій для відстрілу гумових куль (пістолет травматичної дії) ВІЙ к.9 мм НОМЕР_1, який слідчим СВ Кіровоградського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області Савченко О.В. втрачено та йому не повернуто, чим, як вважає позивач йому заподіяно моральної шкоди, загальний розмір якої він визначив у розмірі 5000,00 грн.

З урахуванням зазначених вище обставин позивач з даним позовом звернувся до суду.

До початку розгляду справи по суті позивач надав уточнення до позову, відповідно до яких просить зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повернути йому в натурі пристрій для відстрілу гумових куль (пістолет травматичної дії) ВІЙ к.9 мм НОМЕР_1 чи його вартість, а також повернути в натурі лазерний вказівник цілі « Амба-ПМ» чи його вартість, відшкодувати моральну шкоду.

Представник позивача та позивач у судове засідання з`явилися, надали пояснення, згідно з якими позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідачів 1 та 2 у судове засідання з'явився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідача -3 у судове засідання з'явилася, надала пояснення, згідно з якими заявлений позов не визнала, в задоволенні позову просила відмовити.

Прокурор позовні вимоги вважала необґрунтованими, в задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 05 серпня 2015 року № 7/М-353 (а.с. 8) факт втрати належного позивачу пристрою для відстрілу гумових куль ВІЙ к.9 мм НОМЕР_1 підтвердився. Тобто, позивачу було повідомлено, що його пристрій для відстрілу гумових куль втрачено.

Прокуратурою Кіровоградської області листом від 15 вересня 2015 року № 17-3466-14 (а.с. 9) позивачу було повідомлено, що в прокуратурі Кіровоградської області, в провадженні слідчого знаходилися матеріали досудового розслідування № 0000023 від 06.03.2014 року щодо неналежного виконання службовими особами Ленінського районного відділу Кіровоградського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області своїх службових обов'язків, що призвело до втрати матеріалів кримінальної справи № 27-0356 від 08.08.2012 року та вилученого у ній пістолету травматичної дії «ВІЙ» НОМЕР_1, калібру 9 мм., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Разом з тим, вказаним листом позивачу було повідомлено, що матеріали втраченої кримінальної справи відновлені з проведенням відповідної реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. В ході проведеного розслідування 31.07.2014 року прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв'язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, про що позивачеві повідомлялося з роз'ясненням права та порядку оскарження прийнятого рішення.

Як з'ясовано під час розгляду справи, на підтвердження факту належності позивачу пристрою для відстрілу гумових куль ВІЙ к.9 мм НОМЕР_1, позивачем надано гарантійний талон (а.с.58), з якого не вбачається, що зазначений вище пристрій належить саме позивачу. Проте, позивачем надано копію дозволу від 26 січня 2005 року, на право зберігання, носіння пристрою для відстрілу гумових куль ВІЙ к.9 мм НОМЕР_1.

У судовому порядку, постанову про закриття вказаного кримінального провадження позивач не оскаржував, оскільки, як пояснив, вирішив звернутися з даним позовом до суду. Питання щодо повернення після відновлення матеріалів кримінального провадження пристрою для відстрілу гумових куль ВІЙ к.9 мм НОМЕР_1, в межах КПК України, перед правоохоронними органами не порушував.

Згідно з клопотанням представника позивача від 29.02.2016 року про заміну неналежного відповідача (а.с.27): Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на Міністерство внутрішніх справ України та залучення до участі у розгляді справи у якості співвідповідачів: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Головне управління державної казначейської служби України у Кіровоградській області, дане клопотання було задоволено частково, а саме залучено до участі у розгляді справи, у якості співвідповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області. В частині заміни відповідача - Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на Міністерство внутрішніх справ України було відмовлено, про що свідчить ухвала суду від 29.02.2016 року (а.с. 30), а тому позовні вимоги позивача щодо зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України повернути йому в натурі пристрій для відстрілу гумових куль ВІЙ к.9 мм НОМЕР_1 чи його вартість, а також в натурі лазерний вказівник цілі « Амба-ПМ» чи його вартість, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Міністерство внутрішніх справ України в даній справі відповідачем не є.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Щодо позовних вимог позивача до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, позивач просив зобов'язати відповідача повернути йому в натурі пристрій для відстрілу гумових куль (пістолет травматичної дії) ВІЙ к.9 мм НОМЕР_1, а не відшкодувати шкоду. Крім того, як встановлено з'ясуванням фактичних даних, вказаний пристрій для відстрілу гумових куль було втрачено, а тому можливість його повернення відсутня.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач також посилається на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та просить суд, з урахуванням зазначеного факту заподіяння йому моральної шкоди, стягнути моральну шкоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: моральна шкода (п. 5 ст. 3 вказаного вище Закону).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 6 та 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

У відповідності до абз.5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вимогами ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням

здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість

продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в

чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З'ясувавши обставини справи та фактичні дані, проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем під час розгляду справи не було обґрунтовано заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, не надано на підтвердження причинного зв'язку належних та допустимих доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а зазначена позивачем відсутність у нього з вини відповідача пістолета та погіршення стосунків між позивачем та його друзями і приятелями, які у зв'язку з втратою пістолета від нього відвернулися, відчай, страх, сором та приниження і втрата можливості продовжувати своє активне громадську життя без пістолета травматичної дії не знаходить свого логічного зв'язку. Позивачем також не доведено, що втрата відповідачем пристрою для відстрілу гумових куль призвела до порушення його нормальних життєвих зв'язків, що спричинило б для позивача необхідність вжиття додаткових зусиль для організації свого життя.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 57- 60, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління державної казначейської служби України у Кіровоградській області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області, через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня його проголошення. На рішення постановлене без участі особи, яка його оскаржує апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко