Провадження №2/523/250/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. місто ОСОБА_1

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, товариство з обмеженою відповідальністю «ТОВ «Одесопторг», про стягнення грошових коштів та визнання договорів недійними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 60 000 доларів США, переданих у якості авансу за придбання приміщення для обслуговування автомобільної стоянки, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Ген.Бочарова, 57, а також 60 000 доларів США передбачених попереднім договором штрафних санкцій, - у національній валюті за курсом НБУ на час розгляду справи, та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 гривень, та після неодноразових змін і доповнень позовних вимог, з урахуванням курсу долару США до гривні, просив стягнути 3179655,60 грн., з яких 1589827,80 грн., - сума авансу, 1589827,80 грн., - сума штрафу в розмірі 100% авансу, та судові витрати. Крім того, позивач просить, з урахуванням відчуження відповідачем стоянки іншим особам, визнати недійсними наступні договори купівлі-продажу спірної автомобільної стоянки, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Ген.Бочарова, 57: - №370 від 03.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про відчуження ? частки стоянки; №374 від 03.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про відчуження ? частки стоянки; №403 від 10.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю «ТОВ «Одесопторг» про відчуження ? частки стоянки; №407 від 10.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та товариством з обмеженою відповідальністю «ТОВ «Одесопторг» про відчуження ? частки стоянки; та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за вказаними договорами. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу зазначеного майна, що був нотаріально посвідчений, та у якості авансу позивачем було передано 35 000 доларів США до підписання попереднього договору, і в подальшому 30.11.2013 року сплачено ще 25 000 доларів США, про що відповідачем особисто написано розписку про їх отримання на зворотній стороні попереднього договору. Строк укладення основного договору сплив, однак документи для укладення договору не були підготовлені, відповідач ухилявся від укладення основного договору купівлі-продажу чи повернення зазначеної суми, а в подальшому здійснив відчуження стоянки третім особам в результаті неправомірних дій нотаріуса ОСОБА_4, котра посвідчила договори без дотримання норм чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 наполягала на задоволенні позовних вимог та просила їх задовольнити повністю.

Представник третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «Одесопторг» ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував проти вимог та вважав їх безпідставними в частині визнання договорів недійсними, оскільки позивач не був стороною вказаних договорів та має з відповідачем інші правовідносини, звернувши також увагу суду на ту обставину, що грошові кошти були визначені попереднім договором у національній валюті. Також представник звернув увагу суду, що вимоги про скасування державної реєстрації права власності підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач ОСОБА_3 подав письмові заперечення та заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, при цьому заявлений позов визнав частково, зазначивши, що відповідно до умов попереднього договору отримав від відповідача грошові кошти в національній валюті у загальному розмірі 480 тисяч гривень, тому за умовами договору його борг перед відповідачем становить 960 тисяч гривень.

Треті особи приватний нотаріус ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду із заявами про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_10 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі не висловив.

Вислухавши представників позивача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 23.08.2013 року між сторонами був укладений попередній договір, посвідчений ОСОБА_1, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за яким відповідач як продавець взяв на себе зобовязання продати, а позивач купити обєкт нерухомого майна приміщення для обслуговування автомобільної стоянки, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Ген.Бочарова, 57, виплативши грошові кошти у загальному розмірі 1080000 (один мільйон вісімдесят тисяч гривень), що еквівалентно135 тисяч доларів США за графіком, передбаченим п.3 попереднього договору, при цьому грошові кошти у розмірі 280000 гривень, що було еквівалентно на той час,35 тисяч доларів США, були передані до підписання попереднього договору. В подальшому позивачем було додатково передано у якості сплати авансу 200 000 гривень, що становило 25000 доларів США та підтверджується власноруч написаною розпискою відповідача на зворотній стороні попереднього договору від 30.11.2013 року і визнається відповідачем у письмових запереченнях.

Згідно п.4 зазначеного попереднього договору, відповідач зобовязався, отримавши аванс та подальші отримані авансові суми, у випадку відмови від укладення основного договору, або порушення умов, зазначених у попередньому договорі, повернути позивачеві отриману суму авансу та сплатити штраф у розмірі 100% від суми авансу.

Таким чином загальна сума авансу, що була передана відповідачеві, становить 480 тисяч гривень, отже і сума штрафу становить 480 тисяч гривень, у відповідності до умов попереднього договору.

Свої зобовязання відповідач не виконав, угода купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна не відбулася.

Отже, сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу належного відповідачеві нерухомого майна, відповідачем отримана частина грошових коштів, однак договір укладений не був.

Згідно ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, передані кошти вважаються авансом і повинні бути повернуті позивачеві у повному обсязі.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня.

Аналізуючи вказані норми закону у сукупності зі встановленими судом обставинами, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення суми штрафу, що передбачені умовами попереднього договору, також підлягають задоволенню.

Таким чином загальна сума, що підлягає стягненню, становить 960 тисяч гривень.

Щодо вимог про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На відміну від норм ч.1 ст.216 ЦК України щодо наслідків недійсності правочину, норми гл.29 ЦК є спеціальними, в них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Ст.330 ЦК України чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони цього правочину.

Позивач ОСОБА_2 стороною оспорюваних правочинів не являється, він мав намір за попереднім договором придбати спірне нерухоме майно, однак не набув права власності на нього, заходи забезпечення виконання попереднього договору були у виді штрафу в розмірі 100% суми авансу, інші види забезпечення виконання зобовязання - відсутні, тому відчуження обєкту нерухомості ОСОБА_3 як власником майна іншим особам прав позивача як власника майна не порушує, тому норми гл.29 ЦК України щодо захисту права власності застосуванню не підлягають.

Отже, позивач, не набувши права власності на спірне нерухоме майно та не будучи стороною жодного з договорів купівлі-продажу, не може вимагати захисту його порушеного права власника, тому в частині визнання договорів недійсними та скасування реєстрації суд вважає вимоги безпідставними. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем заявлено вимоги про визнання договорів недійсними та скасування реєстрації як похідна вимога, тому суд не погоджується з думкою представника товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «Одесопторг» ОСОБА_9 в частині підвідомчості таких вимог адміністративному суду та вважає, що такі вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, однак процесуальний статус сторін договору позивачем визначений не вірно, вони мають бути відповідачами у справі, а заявлення вимог до третіх осіб ЦПК України не передбачено, як і не передбачено залучення третіх осіб у якості співвідповідачів з ініціативи суду.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 гривень.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 59, 61, 64, 79, 88, 158, 169, 174, 197, 209, 212-215, 218,222ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 960 000 (девятсот шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, а також понесені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3654,00 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з моменту проголошення рішення, особами, відсутніми у судовому засіданні, - з моменту отримання копії рішення.

Суддя: