Справа № 128/3184/15-ц Провадження № 22-ц/772/1263/2016Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 30 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого: Сало Т.Б., суддів: Жданкіна В.В., Медяного В.М., секретар - Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, її представника, представника УМВС України у Вінницькій області і Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області, представника Прокуратури Вінницької області та представника Державної казначейської служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби Українина рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Вінницької області, Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного управління, Вінницького міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, -

встановила:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до прокуратури Вінницької області, Вінницького міського суду, Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного управління, Вінницького міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України, в якому, з врахуванням її заяви про зменшення розміру позовних вимог (т.1 а.с. 161), просила стягнути з Державної казначейської служби України на її користь 2 200 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України без врахування будь-яких податків, що можуть нараховуватись на цю суму. Також просила зобов'язати прокуратуру Вінницької області, УМВС України у Вінницькій області, Вінницький міський суд протягом 5 робочих днів з дня ухвалення рішення принести вибачення за незаконні дії та незаконне засудження шляхом опублікування відповідного повідомлення у друкованих засобах масової інформації.

Позов мотивовано тим, що 19.04.2011 року старшим слідчим Ленінського РВ Сташком Ю.А. було порушено кримінальну справу по факту шахрайства за ч.3 ст.190 КК України.

Ухвалою апеляційного суду від 04.10.2012 року постанову про порушення кримінальної справи скасовано.

15.10.2012 року слідчим Хаварою Н.І. знову порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_2 за ч. 4 ст.190 КК України.

06.11.2012 року ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Після закінчення досудового слідства, справа з обвинувальним актом була передана до суду.

Судове слідство тривало 20 місяців - з січня 2013 року по жовтень 2014 року. Вироком Вінницького міського суду від 13.10.2014 року ОСОБА_3 було засуджено до шести років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року вирок Вінницького міського суду скасовано, а провадження по справі закрито в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення - на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду від 28.01.2015 року - без змін.

Протягом 4-х років та 4-х місяців (з 19.04.2011 року по 08.07.2015 року) вона-позивач переживала сильні психологічні та фізичні страждання, часто хворіла, внаслідок чого в листопаді 2013 року у неї стався геморагічний інсульт, субарахноїдальний крововилив головного мозку на ґрунті розриву аневризми. Тепер вона постійно перебуває на обліку в закладах охорони здоров'я, проходить лікування, втратила здоров'я, стала інвалідом 3-ї групи та не має сили для праці з повною віддачею. Позивач працює вчителем з 1997 року і завжди знаходиться в полі зору педколективу, дітей та їх батьків. І педколективу, і батькам було відомо про її притягнення до кримінальної відповідальності, тому що тривалий час її постійно викликала слідча та суд. Це неабияк підірвало її авторитет та ділову репутацію, навіть стояло питання про звільнення її з роботи. Все це ще більше поглиблювало її страждання та душевні хвилювання. Про її проблеми знали не лише рідні, близькі, знайомі та колеги по роботі, а і її діти, тому що про це повідомляли їм як колишній чоловік, так і колишня свекруха, казавши, що їх маму посадять в тюрму.

Вважає, що такими незаконними діями досудового слідства та прокуратури та суду їй завдано моральної шкоди.

Виходячи з того, що період позивача кримінального переслідування становить 4 роки і 4 місяці (з 19.04.2011 року по 08.07.2015 року) та враховуючи конкретні обставини справи, тривалість і характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності, підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 2 200 000 грн.

Ухвалою суду від 16.09.2015 року проведено заміну первісного відповідача-Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницький області та залучено Державну казначейську служби України в якості відповідача до участі в даній справі.

Ухвалою суду від 03.12.2015 року проведено заміну первісного відповідача -Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного управління та залучено у якості співвідповідача Вінницький міський відділ Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні вимог про зобов'язання прокуратури Вінницької області, УМВС України у Вінницькій області, протягом 5 робочих днів з дня ухвалення рішення принести вибачення за незаконні дії та незаконне засудження шляхом опублікування відповідного повідомлення у друкованих засобах масової інформації відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету на її користь 2200000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом неповно необ'єктивно досліджено докази у справі, не взяті до уваги всі обставини, які стали підставою для відшкодування моральної шкоди.

На судове рішення апеляційні скарги подали Державна казначейська служба України та Прокуратура Вінницької області, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу ДКС України мотивовано тим, що необґрунтовано завищено розмір відшкодування; позивачем не доведено незаконності дій органів, які призвели до завдання шкоди, а отже, правових підстав для відшкодування моральної шкоди не встановлено; крім того, ДКС України не несе відповідальність за дії органів державної влади.

Апеляційну скаргу Прокуратури Вінницької області мотивовано тим, що позивачем не доведено незаконності дій органів досудового слідства; судом не встановлено правових підстав відшкодування шкоди; крім того, невірним є стягнення коштів з ДКС України, оскільки вказаний орган не вчинив жодних дій щодо позивача.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційні скарги ДКС України та Прокуратури Вінницької області задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, прийшов до висновку про наявність підстав передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», для стягнення з Держави на користь позивача моральної шкоди за час перебування під слідством та суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, проте не погоджується з розміром моральної шкоди, стягнутої по рішенню суду, і такий висновок базується на аналізі норм матеріального права та позицій судів вищих інстанцій з врахуванням часу перебування позивача під слідством та суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.04.2011 року старший слідчий СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, майор міліції Сташко Ю.А., розглянувши матеріали перевірки звернення ОСОБА_5 порушив кримінальну справу по факту шахрайських дій, вчинених по відношенню до неї за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Постановою ст. о/у СКР Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Чернега С.П. від 22.04.2011 року, на підставі матеріалів заяви ОСОБА_5 від 14.04.2011 року, відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 185 КК України.

Постановою ст. слідчого СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, майором міліції Ю.А. Сташко від 14.05.2011 року, ОСОБА_5 визнано потерпілою.

09.09.2011 року ст. слідчим СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, майором міліції Ю.А. Сташко внесено подання про проведення обшуку та виїмки за місцем прописки ОСОБА_2: АДРЕСА_1.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.09.2011 року надано дозвіл на проведення обшуку в помешканні (житлі та іншому володінні) ОСОБА_2 за вищевказаною адресою.

Постановою ст. слідчого СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, майором міліції Ю.А. Сташко від 26.06.2011 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_7.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.09.2011 року надано дозвіл на проведення виїмки у ВФ ПАТ «Приват Банк» оригіналу кредитної справи за договором № VIW3GK08561632 від 13.09.2007 року на ім'я ОСОБА_8.

Постановою ст. слідчого СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, майором міліції Ю.А. Сташко від 25.10.2011 року закрито кримінальну справу відносно ОСОБА_2 по факту викрадення нею золотих виробів, належних ОСОБА_5

26.12.2011 року ст. слідчим СВ Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Н.І. Хавара внесено подання про виїмку оригіналу кредитної справи за договором № VIW3GK08561632, яка знаходиться в «Приват Банк», що розміщений за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13 у м. Вінниці.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.12.2011 року надано дозвіл на проведення виїмки в «Приват Банку», що розміщений за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13, оригіналу кредитної справи за договором № VIW3GK08561632 ОСОБА_8.

15.08.2012 року слідчим СВ 2-го відділу ВМВ України у Вінницькій області, капітаном міліції Н.І. Хавара внесено подання про надання дозволу на відкриття банківської таємниці, а саме: проведення виїмки копій квитанцій по оплаті по кредитному договору № VIW3GK08561632 від 13.09.2007 року, оформленого на ОСОБА_8, за період часу з 13.09.2007 року по квітень 2011 року, які знаходяться в ВФ ПАТ КБ «Приват Банк», що розміщений за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13 у м. Вінниці.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.08.2012 року надано дозвіл на проведення виїмки в «Приват Банку», що розміщений за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13, копій квитанцій по оплаті по кредитному договору № VIW3GK08561632 від 13.09.2007 року, оформленого на ОСОБА_8, за період часу з 13.09.2007 року по квітень 2011 року.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 04.10.2012 року, постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.09.2012 року, якою скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області Сташко Ю.А. від 19.04.2011 року про порушення кримінальної справи по факту шахрайських дій, вчинених по відношенню до ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України залишено без задоволення та постанову старшого слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області Сташко Ю.А. від 19.04.2011 року про порушення кримінальної справи по факту шахрайських дій, вчинених по відношенню ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України - скасовано.

Постановою слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Хавара Н.І. від 15.10.2012 року, на підставі заяви ОСОБА_5, порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_8 по факту шахрайських дій, вчинених ними по відношенню до ОСОБА_10, за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України.

Постановами слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Хавара Н.І. від 16.10.2012 року ОСОБА_5 визнано потерпілою та цивільним позивачем .

Постановою слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Хавара Н.І. від 24.10.2012 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_7.

Постановою слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Хавара Н.І. від 02.11.2012 року відносно ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Хавара Н.І. від 06.11.2012 року ОСОБА_2 притягнуто в якості обвинуваченої і пред'явлено їй обвинувачення у вчиненні злочину, що передбачений ч.4 ст. 190 КК України.

28.12.2012 року слідчим СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Хавара Н.І. повідомлено ОСОБА_2 про те, що вона підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

29.01.2013 року слідчим СВ 2-го відділу ВМВ УМВС України у Вінницькій області, капітаном міліції Хавара Н.І. було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_8, внесеному в ЄДРДР за № 0000084 від 22.11.2012 року, який було затверджено 30.01.2013 року прокурором прокуратури м. Вінниці юристом 2-го класу М.В. Семчук, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна на праві власності в дохід держави; запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишено без змін - підписку про невиїзд; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 653540 грн. 00 коп. майнової шкоди та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди; стягнуто в рівних долях з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 процесуальні витрати в сумі 1000 грн. 00 коп.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_8 скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - в зв'язку з відсутністю в діянні обвинувачених складу кримінального правопорушення; цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 залишено без розгляду; скасовано арешт, накладений постановами слідчих на квартиру АДРЕСА_1, що зареєстрована на ОСОБА_8

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року - залишено без змін.

З огляду на приписи ст. 1176 ЦК України, статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Судом першої інстанції встановленні всі обставини у даній справі та зроблено правильний висновок про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки описані вище обставини та процесуальні дії органів досудового слідства та суду стверджують факт існування кримінального провадження, яке було порушення відносно позивача, яке було закінчене постановленням ухвали суду апеляційної інстанції про закриття провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Однак, важливими для вирішення даного спору є норми статті 2 цього Закону, який вказує випадки, при яких моральна шкода стягується:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи

громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

В даному випадку початок перебігу строку під слідством не можна вважати дату 19.04.2011 року - дата винесення постанови про порушення кримінальної справи по факту шахрайських дій, так як, по-перше, дана постанова порушена не відносно позивача, а по факту шахрайських дій, а по-друге, у даному випадку, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені ч. 1 ст. 2 Закону, оскільки кримінальне провадження не закривалось та відсутні судові рішення чи вирок суду в якому б встановлювались обставини вказані в п. 1-1 ч.1 ст. 2 Закону.

Дослідивши процесуальні дії як під час досудового слідства, так і під час судового слідства, колегія суддів вважає, що перебіг строку перебування позивача під слідством необхідно рахувати з часу повторного порушення кримінальної справи відносно позивача - з 15.10.2012 року.

Після повторного порушення кримінальної справи та проведення слідчих дій, кримінальна справа разом з обвинувальним актом була направлена до суду, який 13.10.2014 року виніс обвинувальний вирок. Даний вирок був скасований ухвалою апеляційного суду від 28.01.2015 року, а кримінальне провадження було закрите в зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Кінцевою датою строку перебування ОСОБА_2 під слідством та судом буде день постановлення апеляційним судом ухвали про закриття кримінального провадження, яка набирає законної сили з моменту проголошення.

Період протягом якого подавалась касаційна скарга на вказану ухвалу апеляційного суду та період розгляду її судом касаційної інстанції на переконання колегії суддів не може бути врахований при обчисленні загального строку перебування ОСОБА_2 під слідством та суду.

Отже, період перебування позивача під слідством та судом за який підлягає відшкодування моральна шкода слід рахувати з 15.10.20012 року по 28.01.2015 року, що складає повних 27 місяців.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачу заподіяна моральна шкода, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнав позивач у зв'язку із притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під підпискою про невиїзд, пов'язаними з цим обмеженнями в його житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушені і розриві деяких його соціальних зв'язків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху, що не могло не відбитись на її психологічному стані.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги твердження ОСОБА_2 в частині тих, що моральна шкода виявилась також в тому, що було накладено арешт на її квартиру; те, що вона отримала 3-ю групу інвалідності по загальному захворюванню внаслідок дій відповідачів; те, що вона втратила авторитет по місцю роботи і стояло питання про її звільнення; про обізнаність педколективу та батьків учнів в школі про кримінальне переслідування, оскільки дані обставини не підтвердженні доказами, в тому числі доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв'язок між захворюванням, яке призвело до інвалідності та діями відповідачів. І навпаки, позивач, перебуваючи під слідством та суду, працювала та отримувала заробітну плату.

Крім того, для встановлення ступеню важкості заподіяння моральної шкоди, ОСОБА_2 мала нагоду звернутись до суду з клопотанням про призначення судової-психологічної експертизи, висновок якої був би належним та допустимим доказом у справі.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення за рішенням суду першої інстанції значно завищений і не відповідає вимогам Закону.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Разом з тим п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, з врахуванням обставин викладених у згаданій Постанові Пленуму ВСУ.

Приймаючи до уваги мотиви суду першої інстанції в чому саме полягає моральна шкода, враховуючи те, що ОСОБА_2 перебувала під слідством і судом понад два роки, у зв'язку з чим порушені її життєві зв'язки, які потребують значного часу та зусиль для відновлення до попереднього стану, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів прийшла до висновку, що в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода в розмірі співмірному з двома мінімальними розмірами заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, мінімальна заробітна плата становила 1 378 грн.

Оскільки ОСОБА_2 перебувала під слідством та судом з 15.10.2012 року по 28.01.2015 року, тобто 27 повних місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 75 790 грн. (дві мінімальні заробітні плати х кількість місяців).

Твердження апелянтів про те, що суд першої інстанції не встановив вини правоохоронних органів у заподіянні моральної шкоди позивачу, як необхідної умови для відшкодування шкоди, то вони є безпідставними, оскільки відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, вирішила змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державної казначейської служби України, як з державної установи, яка реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Прокуратури Вінницької області- відхилити.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України- відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2016 року- змінити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 75 790 грн. (сімдесят п'ять тисяч сімсот дев'яносто гривень) у відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: