АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1191/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівХрапка В. Д., Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області, третя особа директор Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області Вишиваний Валерій Миколайович про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та зміну запису в трудовій книжці , -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області, третя особа директор Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області Вишиваний Валерій Миколайович про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та зміну запису в трудовій книжці, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 7 листопада 2014 року позивача прийнято на посаду завідувача господарством Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області.

Позивач, як громадський діяч, член партії та куратор фракції «Батьківщина» в Черкаській районній раді 30 листопада 2015 року, для Інтернет видання «Про головне» прокоментував позицію фракції в статті «Новообрані депутати Черкаської ради зменшили зарплату вчителям» де піддав критиці провладних депутатів та владу в Черкаському районі.

В цей день позивач був викликаний директором відповідача Вишиваним В.М. який повідомив, що за вище зазначену публікацію позивач буде звільнений.

1 грудня 2015 року позивач був запрошений на засідання профспілкового комітету Центру де вирішувалось питання про надання згоди на оголошення догани. Не беручи до уваги доводи позивача, профспілковим комітетом була надана згода на оголошення догани.

2 грудня 2015 року позивачу оголошено догану.

З метою подальшого тиску на позивача та організації незаконного подальшого звільнення , наказом відповідача від 2 грудня 2015 року №181-03 була створена робоча комісія завданням якої було відслідковувати режим відвідування робочого місця позивачем, за наслідками чого щоденно складалвся акт.

З 2 грудня по 31 грудня 2015 року включно позивач знаходився на лікарняному.

28 грудня 2015 року після публікації на Інтернет ресурсі «Про головне» статті «Батьківщинівці у Черкаській райраді не голосували за сумнівні фінансові питання» директор Центру ініціював повторне засідання профспілкового комітету по питанню звільнення позивача та наказом №60-02 від 28 грудня 2015 року позивача звільнено з займаної посади у зв'язку з прогулом без поважної причини, згідно п.4 статті 40 КЗпП України.

Звільнення позивач вважає політичним переслідуванням та незаконним у зв'язку з знаходженням позивача на лікарняному.

На підставі зазначених обставин, позивач просив скасувати наказ №60-02 від 28 грудня 2015 року та поновити ОСОБА_6 на роботі.

Зобов'язати відповідача оплатити час вимушеного прогулу.

В подальшому позивач позовні вимоги уточнив, просив скасувати наказ про звільнення за №60-02 від 28 грудня 2015 року без поновлення на роботі. Зміна позовних вимог обґрунтована тим, що 21 грудня 2015 року позивач направив відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням, а з 25 січня 2016 року позивач влаштувався на нове робоче місце на посаду заступника директора ДП «Черкасирайбудматеріали».

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді завідувача господарством Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області з 28 грудня 2016 року по 22 січня 2016 року.

Стягнуто з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області на користь ОСОБА_6 заробітну плату за час вимушеного прогулув сумі 1799 гривень 56 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року виправлено описку допущену в рішенні суду, дата поновлення зазначена з 28 грудня 2015 року по 22 січня 2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений під час перебування на лікарняному.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом №04-02 від 10 листопада 2014 року ОСОБА_6 призначений на посаду завідувача господарством Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області.(а.с.15-16)

Пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Наказом №60-02 від 28 грудня 2015 року звільнено з 28 грудня 2015 року ОСОБА_6 у зв'язку з прогулом без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України.

Підставами звільнення, вказані в даному наказі, є табель обліку робочого часу, акти про факт фіксації відсутності ОСОБА_6 на робочому місці з 02.12.2015 року по 25.12.2015 року, погодження профспілкового комітету на звільнення від 28.12.2015 року №13/08-04.(а.с.4)

Частиною 3 статті 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вбачається з листків непрацездатності ОСОБА_6 був звільнений від роботи в період з 2 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року.(а.с.6-8)

Таким чином ОСОБА_6 був звільнений без законних підстав.

Однак слід врахувати і той факт, що причини відсутності позивача на роботі не були відомі відповідачу, тому 19 січня 2016 року наказом №04-02 (а.с.56) було скасовано дію наказу від 28 грудня 2015 року №60-02 про звільнення ОСОБА_6 (а.с.54)

Тому на час ухвалення судом першої інстанції рішення фактично наказ який просить скасувати позивач вже був скасований, а тому і підстави для задоволення вказаних вимог відсутні.

21 грудня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням.(а.с.102)

Наказом №21 від 25 січня 2016 року ОСОБА_6 прийнятий на роботу в ДП «Черкасирайбудматеріали» ТОВ «Черкаська автотранспортна компанія».(а.с.122)

Статтею 38 КЗпП України встановлено, що Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

З зазначеної норми права слідує, що подача позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, не тягне за собою обов'язок відповідача звільнити працівника без дотримання двох тижнів визначених законом, крім того, зі змісту заяви, вбачається, що позивач не просив його звільнити у певний строк.

В пункті 12 Постанови від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Такі дії позивача, як влаштування з 25 січня 2016 року на іншу роботу та до іншого підприємства свідчать про те, що позивач наполягав на звільненні за власним бажанням, а тому з врахуванням таких дій та наказу відповідача від 19 січня 2016 року №04-02, слід вважати вірною кінцевою датою поновлення позивача на роботі 22 січня 2016 року.

Згідно п.2 частини 3 статті 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

11 січня 2016 року між ОСОБА_6 та адвокатом Кривовяз І.Г. був укладений договір про надання правової допомоги (а.с.37) і 16 січня 2016 року було сплачено 3500 гривень, що підтверджується квитанцією. (а.с.41)

Відповідно до частин 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з журналу судового засідання адвокат Кривовяз І.Г. був в судовому засіданні 3 години.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 3Х551.2=1653.6 гривень.

Доводи апелянта про звільнення його з політичних мотивів не доведено позивачем, оскільки дотримання правил трудового розпорядку це одне із зобов'язань працівника щодо додержання трудової дисципліни.(ст.ст..139,142 КЗпП України)

Суд першої інстанції, в повній мірі вказані обставини справи не врахував, а тому колегія суддів, приходить до висновку, про зміну рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2016 року - змінити.

Стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Черкаського району Черкаської області на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 1653 гривни 60 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :