У х в а л а

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел», фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Сихівський районний суд м. Львова рішенням від 9 грудня 2015 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнив, постановив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел» (далі - ТОВ «Ньюз Тревел») на користь ОСОБА_6 143 тис. 227 грн.

Апеляційний суд Львівської області рішенням від 11 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував, постановив стягнути з ТОВ «Ньюз Тревел» на користь ОСОБА_6 107 тис. 329 грн 51 коп. та стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 (далі -

ФОП ОСОБА_7.) на користь ОСОБА_6 9 тис. 881 грн 81 коп.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 травня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_7 на рішення суду першої інстанції на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

10 червня 2016 року ФОП ОСОБА_7 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частини першої, другої статті 32, частини третьої статті 33 Закону України «Про туризм», частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 30, 611, частини п'ятої статті 653, частини першої статті 901 Цивільного кодексу України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, 1 та 8 квітня 2015 року, 4 лютого та 3 березня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 3 липня 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що кошти, сплачені позивачем відповідно до договору на туристичне обслуговування, підлягають стягненню з туроператора та турагента відповідно до умов укладеного між відповідачами агентського договору, оскільки ними не виконано умови договору на туристичне обслуговування.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалах від 1та 8 квітня 2015 року, 4 лютого та 3 березня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін ухвалені у справах судові рішення, вказав на те, що туроператор не виконав узятих на себе зобов'язань, а тому повинен відшкодувати туристу шкоду в повному обсязі.

- в ухвалі від 29 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справі судові рішення та направивши справу на новий розгляд, указав на порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 24 травня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел», фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, про відшкодування майнової та моральної шкоди за заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 24 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема