АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5598/16 Справа № 199/199/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Петешенкової М.Ю., Каратаєвої Л.О., при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 12 листопада 2005 року. У них є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відносини з відповідачем погіршилися з серпня 2015 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивачка просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно (а.с.1-2, 35-36).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 13 січня 2016 року і до повноліття дитини, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір (а.с.99-100).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.01.2016 року до набрання чинності судовим рішенням по справі 2/199/687/16 (№199/269/16-ц) про визначення місця проживання дитини (а.с.104-109).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2005 року, (а.с.3), у провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на розгляді перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4, 41).

Відповідно до довідки 1/01-0205 від 16.05.2016 року, виданої Комітетом по боротьбі з корупцією і порушенням прав громадян, ОСОБА_3 перебуває на посаді помічника голови Комітету до 01.11.2016 року без отримання заробітної плати (а.с.86)

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд 1 інстанції посилався на ч. 1 ст. 184 СК України, згідно якої якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та з розміром аліментів, що підлягають стягненню.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці ( ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства).

Стаття180 СК України покладає на батьків обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одночасно з цим у ч.1 ст.184 СК України зазначено у яких випадках суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі це наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання ним частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення ст.184 СК України, врахувавши і те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, чого відповідач в апеляційній скарзі не заперечував.

Посилання в апеляційній скарзі, на те, що розмір аліментів має бути визначений у частці заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження отримання постійної заробітної плати (доходу) відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав винести рішення про стягнення аліментів до набрання чинності судовим рішенням про визначення місця проживання дитини, є безпідставними, оскільки у разі зміни матеріального чи сімейного стану розмір аліментів може бути змінений за позовом платника аліментів чи іх отримувача.

Посилання апелянта на те, що позивачка таємно викрала із квартири майно, придбане у період шлюбу, а також його особисті кошти не приймаються до уваги, оскільки не мають правового значення для вирішення спору про стягнення аліментів, а посилання на те, що суд не взяв до уваги його пояснення у судовому засіданні не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ч.2 ст. 57 ЦПК України такі пояснення не являються доказами.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться до повторення обставин справи, та цитування норм діючого законодавства, і висновків суду не спростовують.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: