Справа № 152/1957/15-ц
У Х В А Л А

14 червня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді Вінницької області в залі суду заяву представника відповідача ОСОБА_3 про відвід судді Славінської Н.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Концерн Хлібпром» про стягнення індексації та компенсації в звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати і середнього заробітку та моральної шкоди і судових витрат,

встановив:

15.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь індексацію заборгованої заробітної плати в сумі 17309,73 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати в сумі 29233,42 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 122602,99 грн.; моральну шкоду в сумі 50000 грн.; судові витрати витрати за надання правової допомоги, відповідно до поданих документів.

Ухвалою судді від 16.12.2015 року провадження у справі відкрито і справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.12.2015 року, яке відкладено у звязку із неявкою представника відповідача та перебуванням головуючого у справі судді у відпустці на 22.02.2016 року.

Ухвалою суду від 22.02.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 23.02.2016 року у звязку із зобовязанням позивача оплатити судовий збір в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Крім того, у звязку із заявленнями стронами клопотань, неявкою сторін та їх представників у судові засідання, оскарженням у апеляційному порядку ухвали суду, в судових засіданнях оголошувалися перерви, а також судові засідання відкладалися, зокрема: 23.02.2016 року, 16.03.2016 року, 29.03.2016 року, 28.04.2016 року, 26.05.2016 року.

Розгляд справи по суті судом не розпочався через заявлення і вирішення сторонами та їх представниками клопотань, неявку сторін та їх представників у судові засідання, оскарженням у апеляційному порядку ухвали суду.

14.06.2016 року до початку розгляду справи по суті представник відповідача ОСОБА_3 подала в судовому засіданні заяву про відвід судді Славінської Н.Л.

Заява про відвід судді мотивована виникненням сумнівів у безсторонності судді з наступних підстав: 1) 16.03.2016 року суддею Славінською Н.Л. задоволено клопотання позивача та зобовязано відповідача надати розрахунок середньоденного заробітку позивача, що, на думку ОСОБА_3, є порушенням вимог ст.60 ЦПК України та ст.10 ЦПК України, відповідно до яких сторонам у справі гарантується змагальність та доказування у справі покладається на сторони, а суд може витребувати тільки ті докази, щодо витребування яких у сторін є складнощі, проте, позивачем не вказано, у чому полягають складнощі у витребуванні вказаного доказу, та, крім того, подано розрахунок позовних вимог, який містить його розрахунок середньоденного заробітку, тим самим суддя проявила упередженість та необєктивність; 2) позивачем до позову не було подано доказів на підтвердження сплати судового збору, проте суддя Славінська Н.Л. відкрила провадження у справі, хоча, на думку ОСОБА_3, повинна була залишити позов ОСОБА_1 без руху; 3) суддя Славінська Н.Л. частково задовольнила клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, зокрема в частині вказаних вимог за період з 01.02.2013 року по 21.08.2013 року, а в решті клопотання відмовила, що на думку ОСОБА_3 є порушенням вимог ст.ст.61, 205, 210, 213 ЦПК України і підтверджує наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та обєктивності судді; 4) в судовому засіданні 16.03.2016 року суддя Славінська Н.Л. перепитувала позивача кілька разів про період стягнення середньомісячного заробітку, що на думку ОСОБА_3 свідчить про те, що суддя «підштовхувала» позивача до вказання на такий період, про який розуміла сама, а не про період, озвучений позивачем; секретар судового засідання підходила в період судового засідання 16.03.2016 року до позивача та показувала те, що позивачеві слід зачитати в клопотанні, що є порушенням вимог ст.48 ЦПК України, проте суддя Славінська Н.Л. не припинила порушення; суддя Славінська Н.Л. допустила до участі адвоката позивача посередині судового засідання і не оголосила про його появу та не встановила чи не змінилися його анкетні дані і ким він приходиться у цій справі; суддя Славінська Н.Л. раніше не розпочала судове засідання, пояснивши необхідністю зачекати адвоката позивача, що, на думку ОСОБА_3 М.В. може свідчити про дружні відносини між суддею та адвокатом, до того ж, робоче місце адвоката ОСОБА_2 знаходиться за тією ж адресою, за якою знаходиться суд; суддя під час спілкування в судових засіданнях з представником відповідача ОСОБА_3 спілкувалася підвищеним тоном, вела себе некоректно, так як перебивала представника відповідача та обмежувала її виступи, тоді як до представника позивача та самого позивача проявляла лояльність.

Наведені обставини, на думку ОСОБА_3, викликають у сукупності сумнів у неупередженості та обєктивності судді і є підставою для відводу, виходячи з вимог п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України та правових позицій Європейського суду з прав людини у справах «Білуха проти України», «Пєрсак проти Бельгії». Крім того, з висновку Європейського суду з прав людини у справі «Хаусшильд проти Данії» вбачається, що будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід.

У разі заявлення відводу суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.24 ЦПК України).

Суддя Славінська Н.Л. пояснень в судовому засіданні щодо заявленого відводу не надавала.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви про відвід як безпідставної.

При цьому адвокат ОСОБА_2 пояснив, що знаходження його робочого місця та приміщення Шаргородського районного суду не може свідчити про його дружні відносини із головуючим у справі суддею, так як він орендує вказане приміщення на законних підставах. До того ж, судові засідання неодноразово розпочиналися із запізненням на кілька хвилин та відкладалися через неявку представника відповідача ОСОБА_3, дії якої через заявлення безпідставних клопотань, які суд вирішує, свідомо спрямовані на затягування розгляду справи, тоді як суддя не вживає процесуальних заходів до ОСОБА_3, чим сприяє відповідачеві у затягуванні розумних строків розгляду справи. Щодо вирішення клопотань представника відповідача, то судом постановлено процесуальні рішення, які не можуть служити підставою для відводу, а щодо вирішення клопотань позивача та його представника, то головуючий суддя, задовольнивши клопотання та витребувавши розмір середньоденного заробітку позивача у відповідача, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи в силу вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем позов не визнано в цілому, а розміру середньоденного заробітку у позивача немає, оскільки документація щодо роботи позивача міститься у відповідача. З наведених підстав просить у задоволенні заяви про відвід відмовити.

Розглянувши заяву представника відповідача про відвід судді суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 1 Конституції України передбачено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Статтею 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч.1 ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків (…) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.п.103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_4 проти України» від 09.01.2013 року (остаточне 27.05.2013 року), «Для того, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, слід звернути увагу…на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного… Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необєктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та (2) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності… Проте між субєктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати обєктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (обєктивний критерій), а й може бути повязана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій)… Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції субєктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога обєктивної безсторонності…».

Аналогічний правовий висновок зроблено Європейським судом з прав людини у п.п.49, 50 рішення у справі «Білуха проти України».

Суд вважає, що представник відповідача ОСОБА_3, заявляючи про відвід судді Славінської Н.Л., не навела належних та допустимих доказів щодо обґрунтованості сумнівів у неупередженості та обєктивності судді, виходячи з наступного, щодо кожного пункту заяви про відвід.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, розглядаються судом після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала (ч.1 ст.168 ЦПК України).

З приводку заявленого представником позивача клопотання про витребування від відповідача розрахунку середньоденного заробітку позивача (а.с.63) суд вислухав думки учасників судового розгляду, що були присутні в судовому засіданні і виніс процесуальне рішення ухвалу про часткове задоволення клопотання (а.с.70), яка оскарженню не підлягає та заперечення щодо якої можуть бути внесені до апеляційної скарги на рішення суду у цій справі. Ухвала суду належним чином мотивована та обґрунтована необхідністю виконання вимог ст.ст.1, 27, ч.3 ст.60, ст.168 ЦПК України та з врахуванням того, що відомості про розмір середньоденного заробітку позивача містяться у відповідача, який вів табелі обліку робочого часу позивача та виплаченої йому заробітної плати.

Таким чином, вказана обставина не може бути підставою для сумнівів у безсторонності, неупередженості та обєктивності судді, а також підставою для відводу судді, так як не передбачена ст.20 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

При відкритті провадження у означеній цивільні справі суддя не встановив тієї обставини , що позивачем ОСОБА_1 не сплачено судовий збір в частині позовних вимог до відповідача про стягнення моральної шкоди, у звязку із чим, встановивши вказану обставину, 22.02.2016 року судом винесено процесуальне рішення ухвалу, якою суд усунув вказаний недолік і зобовязав позивача сплатити судовий збір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, і яка оскарженню не підлягає та заперечення щодо якої можуть бути внесені до апеляційної скарги на рішення суду у цій справі. Позивачем сплачено судовий збір на виконання ухвали суду від 22.02.2016 року (а.с.51-52, 57).

Таким чином, недолік позовної заяви виявлений та усунений судом до початку розгляду по суті і вказана обставина не може бути підставою для сумнівів у безсторонності, неупередженості та обєктивності судді, а також підставою для відводу судді, так як не передбачена ст.20 ЦПК України.

Щодо вирішення клопотання представника відповідача від 23.02.2016 року про закриття провадження у справі (а.с.56), судом постановлено процесуальне рішення ухвалу суду від 16.03.2016 року (а.с.68-69), якою вказане клопотання задоволено частково і провадження у цій справі закрито в частині позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за період з 01.02.2013 року по 21.08.2013 року, в решті клопотання відмовлено.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу, проте, апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача закрито 26.04.2016 року (а.с.114-115). Закриття апеляційного провадження мотивовано тим, що відповідачем, усупереч розясненню суду першої інстанції у резолютивній частині ухвали про можливість оскарження ухвали в частині про закриття провадження, подано апеляційну скаргу на ухвалу в частині, яка не може бути оскаржена, а саме в частині, у якій судом відмовлено у закритті провадження.

Таким чином, ухвала суду від 16.03.2016 року про закриття провадження у частині позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача перебуває в законній силі і не може бути підставою для сумнівів у безсторонності, неупередженості та обєктивності судді, а також підставою для відводу судді, так як не передбачена ст.20 ЦПК України.

Нормами ЦПК України про судовий розгляд (глава 4) не передбачено, що головуючий у справі суддя не має права задавати сторонам у справі та іншим особам, які беруть участь у справі, запитання, або робити зауваження.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.160 ЦПК України, під час одноособового розгляду справи в суді першої інстанції головуючим є суддя, який розглядає справу. Головуючий керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обовязків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи… Головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

До того ж, ч.3 ст.162 ЦПК України встановлено, що учасники цивільного процесу, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобовязані беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, додержуватися в судовому засіданні встановленого порядку та утримуватися від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених в суді правил. За неповагу до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом.

Крім того, ч.4 ст.176 ЦПК України встановлено, що якщо сторони та інші особи, які беруть участь у справі, висловлюються нечітко або з їх слів не можна дійти висновку про те, визнають вони обставини чи заперечують проти них, суд може зажадати від цих осіб конкретної відповіді «так» чи «ні».

Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, головуючий у цій справі суддя мав право та зобовязаний був у випадку нечіткого висловлювання позивача задавати йому запитання та зажадати чіткої відповіді на поставлене запитання, тому безпідставним є ствердження представника відповідача у заяві про відвід про те, що суддя своїми запитаннями «підштовхувала» позивача до конкретної відповіді.

Також, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, головуючий у цій справі суддя мав право та зобовязаний був у випадку нечіткого висловлювання представника відповідача або повторення у відповіді зробити зауваження, зажадати конкретної відповіді на поставлене питання, з метою забезпечення додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обовязків, спрямування судового розгляду на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Щодо некоректної поведінки судді щодо представника відповідача, що на думку останнього, полягає у обмеженні виступу та перебиванні виступу, а також підвищення голосу, то вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки суд через значну кількість клопотань сторін та їх часту неявку в судові засідання навіть не дійшов до початку розгляду справи по суті, тому сторонами пояснення та виступи по суті справи не надавалися, а у випадку нечіткого висловлювання щодо заявлених клопотань та висловлювання думки щодо їх вирішення суд має право вживати заходів для надання стороною чіткої відповіді та зупинки пояснення, якщо воно не стосується заявленого клопотання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 має робоче місце, яке знаходиться за тією ж адресою, за якою розміщене і приміщення Шаргородського районного суду. Щодо правових підстав розміщення адвокатом ОСОБА_2 робочого місця питання судом не розглядається, проте, щодо розміщення приміщення суду, то суд зауважує, що Шаргородський районний суд розміщений у орендованому приміщенні, так як держава не забезпечила суд належним власним приміщенням. У орендованому приміщенні, окрім суду, знаходяться інші установи. Тому ствердження ОСОБА_3 про дружні відносини з адвокатом ОСОБА_2 з підстав розміщення його робочого місця в тому ж приміщенні, що і суду, є безпідставним.

Також, безпідставним є ствердження представника відповідача про те, що розгляд справи затягувався судом і відкладався з причин неявки, чи невчасної явки в судове засідання адвоката ОСОБА_2, оскільки воно не підтверджене належними та допустимими доказами.

Щодо обставини про те, що секретар судового засідання в судовому засіданні 16.03.2016 року підходила до позивача та показувала останньому яке клопотання та з якого місця слід читати, про що зазначає ОСОБА_3 в заяві про відвід, то вказана обставина не відповідає дійсності.

Так, 23.02.2016 року представником відповідача подано клопотання про зобовязання позивача сплатити судовий збір за вимоги про стягнення шкоди та витрат на правову допомогу (а.с.55).

Після ознайомлення із справою 14.03.2016 року (а.с.62), представник відповідача адвокат ОСОБА_2 подав заперечення на вказане клопотання (а.с.65) та просив це клопотання розглядати у його відсутності.

Позивач в судовому засіданні 16.03.2016 року при розгляді клопотання відповідача зазначив, що має заперечення свого представника на вказане клопотання, яке бажає оголосити, проте, замість заперечень, яких у нього не виявилося, розпочав оголошувати своє клопотання, після чого головуючий суддя зробив йому зауваження про те, що на розгляді знаходиться клопотання відповідача, яке заявлене раніше і за бажанням позивача оголосити заперечення свого представника особисто надав вказане заперечення секретареві судового засідання для передання позивачеві для особистого оголошення, що і було зроблено секретарем судового засідання, яка, в силу вимог п.6 ст.48 ЦПК України, виконує доручення головуючого, що стосуються розгляду справи.

Вказані дії були вчинені головуючим суддею для того, щоб позивачем були оголошені заперечення його представника, а представник відповідача мала змогу їх почути та висловити свою думку щодо цих заперечень, з метою здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обовязків, спрямування судового розгляду на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи.

Щодо обставини про те, що в судовому засіданні 16.03.2016 року суддя допустила представника позивача адвоката ОСОБА_2 всередині розгляду справи, не зясувавши правових підстав його появи та його анкетних даних, а також не оголосивши про це, то вказані обставини не відповідають дійсності.

Так, в судовому засіданні 16.03.2016 року суд продовжував розгляд справи, після оголошення перерви в судовому засіданні 23.02.2016 року, а до цього після оголошення перерви в судовому засіданні 22.02.2016 року, в якому встановлювалися особи сторін та їх представників та було вирішено питання про допуск представників позивача та відповідача, що підтверджується Журналом судових засідань. Після продовження розгляду справи нормами ЦПК України не передбачено у кожному судовому засіданні перевіряти повноваження представників та здійснювати їх допуск, тільки якщо сторонами не заявлено про те, що їх інтереси представлятимуть інші особи.

Під час продовження розгляду справи 16.03.2016 року суд розглядав заявлені сторонами та їх представниками клопотання.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 був присутній при розгляді не всіх клопотань, зокрема, він зявився в судове засідання, коли суд вийшов з нарадчої кімнати та розпочав оголошення ухвали.

На цій стадії судового розгляду суд позбавлений можливості повідомити про тих осіб, які зявилися в судове засідання.

Оголосивши ухвалу та повідомивши про продовження розгляду справи суд повідомив про появу подальший розгляд справи у присутності представника позивача.

Таким чином, заявлені представником відповідача в п.4 заяви про відвід підстави для відводу судді не можуть бути підставою для сумнівів у безсторонності, неупередженості та обєктивності судді, а також підставою для відводу судді, так як не передбачені ст.20 ЦПК України.

Відтак, в цілому заявлені ОСОБА_3 в заяві про відвід судді підстави для відводу не обґрунтовані належними та допустимими доказами, тому суд вважає заяву про відвід такою, що не підлягає задоволенню і розцінює її як спосіб затягування розгляду справи.

Також, безпідставним є посилання представника відповідача на правову позицію ВСУ, що викладена в ухвалі від 09.12.2010 року у справі №6-50098ск10, оскільки у вказаній ухвалі Верховним Судом України не висловлювалася правова позиція щодо підстав та порядку вирішення відводів, а також правова позиція щодо вирішення питання про неупередженість, безсторонність чи необєктивність судді.

До того ж, суд вважає безпідставним у вказаній справі посилання представника відповідача у заяві про відвід на правову позицію Європейського суду, що висловлена у справі «Хаусшильд проти Данії» про те, що будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід, оскільки ОСОБА_3 в заяві про відвід не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності саме законних підстав для побоювань щодо безсторонності судді.

При розгляді справи на вказаній стадії, тобто до початку розгляду справи по суті, права позивача та відповідача судом не порушувалися, всі клопотання та заперечення сторін вирішувалися у передбаченому законодавством порядку шляхом постановлення ухвал.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 20, 23-24, 210 ЦПК України, на підставі ст.ст.1, 124, 8 Конституції України, ст.ст.1, 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

ухвалив:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 про відвід судді Славінської Н.Л. відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду у цій справі.

Суддя: