Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» про витребування земельних ділянок із чужого незаконного користування,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про витребування земельних ділянок із незаконного користування товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця».

В обґрунтування позову вказала, що їй на праві власності належить дві земельні ділянки, розташовані на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району, Полтавської області, які вона успадкувала після померлої ОСОБА_3 За своє життя, а саме 02 січня 2011 року ОСОБА_3 уклала з ПСП «Надія», яке в подальшому в процесі злиття реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця», договір оренди земельних ділянок загальною площею 5,5 га строком на 5 років, який 25 червня 2012 року за № 01733 зареєстрований у відділі Держкомзему у Кобеляцькому районі. Строк дії даного договору закінчився 02 січня 2016 року і на новий термін не поновлювався. До закінчення строку дії договору, а саме 28 вересня 2015 року позивач звернулася до відповідача з попередженням про повернення їй 02 січня 2016 року земельної ділянки, але останній відмовився повертати землю, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2016 року, позов задоволено.

Витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» із незаконного користування земельні ділянки, що належать ОСОБА_2 на праві приватної власності, загальним розміром 5,5 га, та складаються із земельної ділянки площею 2,7500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельної ділянки площею 2,7500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, передані для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва, які розташовані на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району, Полтавської області та зобов'язано передати їх ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» на користь ОСОБА_2, понесені нею судові витрати в розмірі 551 грн 20 коп.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» просить скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2016 року і ухвалити у справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивачем доведено неправомірність дій відповідача щодо відмови в поверненні їй спірних земельних ділянок.

Зокрема, суди встановили, що ОСОБА_2 успадкувала після померлої ОСОБА_3 дві спірних земельні ділянки які на підставі договору оренди від 02 січня 2011 року перебували у користуванні відповідача у справі.

Строк дії даного договору закінчився 02 січня 2016 року і повторно між сторонами не укладався. До закінчення строку дії договору, а саме 28 вересня 2015 року, позивач звернулася до відповідача з попередженням про повернення їй 02 січня 2016 року орендованої землі, чого в подальшому не відбулося з вини товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця». При цьому, відповідачем було порушено умови договірних зобов'язань щодо оренди спірної землі, вимоги ст. 34 Закону України «Про оренду землі» та ст. 317 ЦК України щодо збереження та забезпечення права власності особи стосовно орендованої земельної ділянки у разі припинення дії відповідного договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи допущено порушення норм процесуального чи матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» про витребування земельних ділянок із чужого незаконного користування відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук