№ 2/243/1803/2016
№243/3219/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
08 червня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Руденко Л.М.
при секретарі судового засідання - Кобець О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 9 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лізингової компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «Транстехсервіс «Автограунд» - про захист прав споживача, визнання договору майнового лізингу недійсним, стягування грошових коштів, -
15.04.2016 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 до Лізингової компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «Транстехсервіс «Автограунд»з позовом про захист прав споживача, визнання договору майнового лізингу недійсним, стягування грошових коштів, обгунтувавши свої вимоги тим, що 02.10.2015 року між ним, ОСОБА_1 і Лізинговою компанією ТОВ «Транстехсервіс «Автограунд» був укладений майновий договір лізингу №758012 з додатками, згідно якого предметом лізингу за цим договором є трактор марки МТЗ-892.
Згідно договору лізингодавець зобов'язується придбати у власність майно у продавця (постачальника) відповідно до встановленої лізингоодержувачем специфікацією і умовами, і передати її у користування лізингоодержувачу на умовах передбачених договором.
Згідно ч.ч.1, 2, ст. 6, ч.1. ст. 7, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; термін, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін було досягнуто згоди. Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого терміну. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.
Лізингові платежі можуть включати:
а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;
б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане в лізинг майно.
Відповідно до ч.ч. 1,2, п.п. 4,7,10 ч. 3, ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є ??істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, зокрема, умови договору: встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.
Нечесна підприємницька практика включає в себе:
1.вчинення дій, які кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;
2.будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення угоди, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається в нечіткій, незрозумілій або двозначній спосіб інформація, необхідна для здійснення усвідомленого вибору.
Угоди, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно з чинним законодавством.
Виходячи з принципів добросовісності та розумності, законодавець в ч. 2 ст. 13 ЦК передбачає обов'язок особи утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди іншій юридичній особі, а також зловживання правом.
Згідно договору № 758012 від 02.10.2015 р п. 5.1 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів з моменту оплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу і комісії за передачу предмета Лізингу. До теперішнього часу відповідачем умови договору не виконані.
На підставі вищевказаного договору (п. 7.1), договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання обов'язків сторонами, але не більше 76 календарних місяців з моменту його підписання.
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату.
Частина 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм, купівлі-продажу, поставки з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Стаття 509 ч. 3 ЦК України передбачає, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Ст. 216 ЦК України визначає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно ст. 18 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору.
На підставі ст. 110 ч. 5 ГК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Просить суд:
1. Визнати недійсним договір №758012 від 02.10.2015р укладений між Лізинговою компанією ТОВ «Транстехсервіс «Автограунд» та ним - ОСОБА_1.
3.Стягнути з Лізингової компанії ТОВ «Транстехсервіс « Автограунд » Код ОКПО 24141099 на його - ОСОБА_1, (інн НОМЕР_1), користь 5000,00 грн. за надання юридичної допомоги.
4.Стягнути з Лізингової компанії ТОВ «Транстехсервіс « Автограунд » Код ОКПО 24141099 на його - ОСОБА_1, користь судовий збір в сумі 826,80 грн.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Суд дослідивши додані документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.
Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд, на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що:
- 02.10.2015р. між ним, ОСОБА_1 і Лізинговою компанією ТОВ «Транстехсервіс «Автограунд» був укладений майновий договір лізингу №758012 з додатками, згідно якого предметом лізингу за цим договором є трактор марки МТЗ-892;
- згідно договору № 758012 від 02.10.2015 р п. 5.1 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів з моменту оплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу і комісії за передачу предмета Лізингу. До теперішнього часу відповідачем умови договору не виконані.
- на підставі вищевказаного договору (п. 7.1), договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання обов'язків сторонами, але не більше 76 календарних місяців з моменту його підписання.
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату.
Частина 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм, купівлі-продажу, поставки з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Стаття 509 ч. 3 ЦК України передбачає, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату.
Частина 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм, купівлі-продажу, поставки з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1,2, п.п. 4,7,10 ч. 3, ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є ??істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, зокрема, умови договору: встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.
Нечесна підприємницька практика включає в себе:
1.вчинення дій, які кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;
2.будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення угоди, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається в нечіткій, незрозумілій або двозначній спосіб інформація, необхідна для здійснення усвідомленого вибору.
Угоди, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживача, визнання договору майнового лізингу недійсним, стягування грошових коштів підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», враховуючи задоволення позовних вимог останнього, слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1798,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 18 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 5 ст. 216, ст. 509 ч. 3 ЦК України; ч.1 ст. 2, ч.2 ст. 1, ч.ч. 1,2, ст. 6, ч.1. ст. 7, ч. 2 ст. 16 Закону винагороди лізингодавця за організацію, пов'язану з підготовкою та укладенням договору,ч.1 ст.2, ч.2 ст.1,ч.ч.1,2 ст. 6, ч.1. ст. 7, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» , ст. ст. 3,10, 11, 57, 58, 60, 61, 64, 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1до Лізингової компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «Транстехсервіс «Автограунд»про захист прав споживачів, визнання договору майнового лізінга недійсним, стягування грошових кошті, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: