Справа № 303/3737/16-ц
ряд. стат. звіту - 45.
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

27 липня 2016 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Пак М.М.

секретар судового засідання Тромпак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд в інтересах ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. Разом з тим, на протязі 2015-2016 років між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мав місце спір про право власності на вказане нерухоме майно. Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3І до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, позов ОСОБА_3 із зменшеними позовними вимогами задоволено, поділено спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме: квартира АДРЕСА_2, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині вказаної квартири. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року скасовано у позові ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі. У свою чергу ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 квітня 2016 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Закарпатської області залишено без змін. Ухвалюючи судові рішення, суд апеляційної та касаційної інстанції мотивували тим, що спірне нерухоме майно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності одноособово. При цьому ОСОБА_3, який фактично проживав у спірному житловому приміщенні з 1995 року з ОСОБА_2, а з 2007 року внаслідок зміни позивачем фактичного місця проживання сам та вільно й безпосередньо користувався вказаним житлом, після отримання поштовим зв'язком вищевказаного рішення суду касаційної інстанції в кінці травня 2016 року виїхав із вказаної квартири до іншого місця проживання, вивізши при цьому меблі, побутову техніку, а також речі особистого вжитку, що підтверджується ОСОБА_4 від 13 червня 2016 року, засвідченого начальником ЖБК "Молодіжний" за підписом свідків. Так, відповідач, після вибуття зі спірного житла переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: с. Верхній Коропець, вул. Гагаріна, Мукачівського району. Крім того, при власному фактичному виселенні із спірного житла, відповідач фактично знищив здійснені поліпшення житла, демонтував міжкімнатні двері та систему індивідуального опалення, пошкодив стіни та стелі житлових кімнат, а також настінну плитку в підсобних приміщеннях, що підтверджується фототаблицями, що надається до матеріалів позовної заяви. Однак, станом на сьогоднішній день відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому, змінюючи місце фактично проживання відповідач ОСОБА_3 не сплатив вартості комунальних послуг, якими особисто

-2-

користувався як одноособовий власний житлового приміщення, чим спричинив виникнення заборгованості по оплаті комунальних послуг, а подальша реєстрація відповідача за вказаною адресою спричинить продовження нарахування вартості комунальних послуг за утримання та обслуговування квартири, що фактично створює позивачу, ОСОБА_2, як власнику спірного житла, перешкоди у вільному користуванні майном. Зазначає, що вирішити питання щодо зняття відповідача з реєстрації у позасудовому порядку у позивача не має можливості з незалежним від її волі причин, оскільки відповідно до вимог Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть, а відповідач ОСОБА_3 хоч і змінив фактичне місце проживання, однак добровільно з реєстрації місця проживання не знімається. Тому на підставі вищенаведеного ОСОБА_1 звертається до суду в інтересах ОСОБА_2 та просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщення - квартирою №42 в будинку № 46 по вулиці Свято - Михайлівська в місті Мукачево Закарпатської області.

Позивач - ОСОБА_1 та її довіритель ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомив. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зменшені позовні вимоги задоволено та вирішено : "Поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3. Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, що належить до спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, що належить до спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2." (а.с.9-12), а рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року - скасовано та прийнято нове рішення яким вирішено : "У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ квартири, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - відмовити" (а.с.13-17).

В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2016 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 - відхилено, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року - залишено без змін (а.с.18-22).

З копії Довідки №1806 виданої 08 червня 2016 року Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, ОСОБА_2 належить на праві особисто власності квартира № 42, що розташована в будинку № 46 по вул. Свято-Михайлівська в м.Мукачево (а.с.8).

З ОСОБА_4 управляючої компанії ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" №10 від 13 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з 2007 року про що своїми підписами засвідчили : ОСОБА_5, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, кв.№51; ОСОБА_6, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, кв.№53, та ОСОБА_7, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, кв.№57 (а.с.23).

Відповідно до Довідки №51 від 10 жовтня 2015 року наданої Головою ЖБК "Молодіжний" ОСОБА_8 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1995 року в квартирі №42 що в будинку №46 по вулиці Індустріальна в м. Мукачево - не проживав (а.с.24).

ОСОБА_4 складеного 13 червня 2016 року ЖБК "Молодіжний", ОСОБА_3 отримавши відмову у касаційній скарзі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2016 року, виїхав з квартири за адресою: м.Мукачево, вул. Свято-Михайлівська, буд.46, кв.№42 до іншого місця проживання. Разом з тим вивіз речі з квартири : Холодильник, мікрохвильову піч "Liberton", кавоварку "Mini Espresso", бойлер (водонагрівач); стінку "Оскар", килими 2 шт., морозильну камеру "Zanussi", газову плиту, вибив та вивіз міжкімнатні двері, зрізав та вивіз котел індивідуального

-3-

опалення, кухонну стінку "Ольга", одяг та власні речі побутового вжитку, пилосмок, праску, набір посуд "Luminar", пральну машину. Даний акт затверджено підписами свідків : ОСОБА_9, який проживає за адресою: м. Мукачево. вул. Індустріальна, буд. №46, кв.№44, ОСОБА_8, яка проживає за адресою:м. Мукачево. вул. Індустріальна, буд. №46, кв.№43 та ОСОБА_10, яка проживає за адресою: м.Мукачево. вул. Індустріальна, буд. № 46, кв.№41 (а.с.34).

З Довідки за №99 від 13 червня 2016 року, виданої головою ЖБК "Молодіжний" ОСОБА_8 вбачається, що адресою: м.Мукачево. вул. .Індустріальна, буд. №46, кв.№42, на даний час проживають : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35).

Відповідно до ОСОБА_9 від 13 червня 2016 року, завіреного начальником кооперативу ЖБК "Молодіжний", ОСОБА_3 проживаючи за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, кв.№42, не сплачував комунальні послуги за період з 2015 по 2016 рік, та залишив борги по несплаті комунальних послуг ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, про що свідчать рахунки з водопостачання № 2028932 від 01 червня 2016 року, рахунок нарахувань за послуги за період січень 2010 року по червень 2016 року, рахунок за газ та послуги з газопостачання за червень 2016 року, рахунок за електроенергію №1253164 від 10 червня 2016 року (а.с.36-39).

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_4 частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини 2 статті 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, є власником квартири № 42, яка знаходиться в будинку №46 по вул. Свято - Михайлівська в м.Мукачево. Крім нього, в даній квартирі, також зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, але за вищевказаною адресою не проживає, оскільки вибув на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано.

З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення.

-4-

ОСОБА_4 статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169 ч.4, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.107, 150 ЖК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщення - квартирою №42 в будинку № 46 по вулиці Свято - Михайлівська в місті Мукачево Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12 - 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення, через суд першої інстанції, який виніс оскаржуване судове рішення.

Головуючий М.М.Пак