Справа № 135/886/16-ц
Провадження № 2/135/118/16
19.04.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області
головуючого судді Патраманського І.О.,
за участю секретаря Когаль А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду у місті Ладижин Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації заробітної плати,
У березні місяці ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути із відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 3 083,99 (три тисячі вісімдесят три) грн. 99 коп., компенсацію заробітної плати за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 8 832,63 грн.(вісім тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 63 коп., а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 02.10.2013 року по 23.03.2016 року в сумі 43 482, 4 грн. (сорок три тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 40 коп.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що в період із 18.12.1997 року по 01.10. 2013 року він працював у ПАТ «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» електромонтером. 01.10.2016 року його було звільнено з роботи на підставі наказу № 157к від 01.10.2013 року.
При звільненні відповідач не виплатив йому нараховану зарплату в сумі 13 185, 07 грн., у звязку з чим він також має право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлено за адресою його місцезнаходження у встановленому законом порядку, а також опубліковане оголошення в газеті «Вінниччина». Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення справи за наявності поважних причин до суду не направлялось.
Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Вказані вище спірні відносини регулюються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».
У відповідності дост. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу.
Згідност. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи -по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Відповідно до положень пункту другого та восьмого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, у тому числі нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.
Згідно п. 3Постанови №159 від 21 лютого 2001 року Кабінету міністрів України Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати передбачено компенсацію грошових доходів, а саме заробітної плати. Компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру.
Крім того суд констатує, що відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, а також перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, у якій визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року Європейський суд зазначив, що відповідно до статті 117 Кодексу "при відсутності спору щодо суми" заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а "при наявності спору про розміри сум" заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117).
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
У судовому засіданні встановлено, що в період із 18.12.1997 року по 01.10. 2013 року ОСОБА_1 працював у ПАТ «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОДИ СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» електромонтером. 01.10.2013 року його було звільнено з роботи на підставі наказу № 157к від 01.10.2013 року.
Як видно зі справи, в день звільнення ОСОБА_1 був на роботі, проте відповідач ПАТ «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» у день звільнення не провів з ним розрахунок по заборгованості із заробітної плати у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
06.09.2013 року Ладижинським міським судом Вінницької області було винесено судовий наказ у справі № 135/1612/13-ц, відповідно до якого з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 10 742,12 грн. Сума заборгованості утворилась з грудня 2012 року по червень 2013 року.
Але фактично заборгованість по заробітній платі зі сторони відповідача складала станом на 09.12.2015 року 13 185,07 грн., що підтверджується довідкою про заробітну плату від 09.12.2015 року. Дана заборгованість виникла за період з грудня 2012 року по травень 2014 року. Отже, заборгованість із заробітної плати за період з липня 2013 року по день звільнення не стягнута судом.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 22.01.2016 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу на суму 3 083,99грн.
Таким чином, за період з липня 2013 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату у розмірі 3 083,99грн.
ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про відсутність своєї вини у затримці розрахунку при звільнені з роботи ОСОБА_1
Між сторонами відсутній спір про розмір вказаної заборгованості по заробітній платі.
На момент подання позову до суду відповідач так і не розрахувався із позивачем у повному обсязі, у звязку з чим він має право на отримання середнього заробітку за час затримки видачі заробітної плати у розмірі 43 482,4грн. та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 8 832,63 грн.
Ці факти підтверджуються сукупністю доказів.
Із копії трудової книжки серії АА №201754, що позивач 18.12.1997 року був прийнятий черговим електромонтером по 3 розряду, 01.10.2013 року звільнений за угодою сторін згідно наказу №157к від 01.10.2013року.
Із довідки № 046-19 від 09.12.2015року, виданої ПАТ «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» видно, що ОСОБА_1 звільнений із ПАТ «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОДИ СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» 01.10.2013 року згідно наказу №157к від 01.10.2013року.
Із копії судового наказу, виданого Ладижинським міським судом Вінницької області від 06.09.2013 року видно, що наказ видано про стягнення з ПАТ «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОДИ СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» 10 742,12 грн.
Із ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 22.01.2016 року видно, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ПАТ «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 3 083,99грн.
Даний розрахунок суд бере до уваги, оскільки він не суперечить закону і не оспорений відповідачем.
Таким чином, із ПАТ «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 43 482,4 грн. (904* 48,1= 43 482,4)грн.
Крім того, суд вважає законною та обґрунтованою вимогу позивача, щодо стягнення з відповідача компенсації втрат заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати».
Судом встановлено, що відповідач не здійснює виплату заробітної плати починаючи з грудня 2012 року та враховуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації згідно з розрахунком, проведеним позивачем (13 183,3 *69,7 = 8 832,6)грн., станом на серпень місяць 2013 року складає 8 832,6грн.
Вказаний розрахунок відповідачем також не оспорюється, а тому суд кладе його в основу свого рішення, оскільки він не суперечить закону та ґрунтується на матеріалах справи.
Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібранні із дотриманням чинного законодавства, ніким не оскаржувались та не суперечать один одному.
Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, суд вважає, що в діях відповідача вбачається порушення законодавства про працю.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача, яке полягає у затримці виплати при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства, підлягає відновленню шляхом стягнення з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати підлягають задоволенню.
За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню в дохід держави із відповідача.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 24-1, 40, 44, 47, 83, 95, 116, 117, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 4 8, 10,11, 18, 57, 60, 88,169,208,209,212215,218 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати - задовольнити.
Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 3 083,99 грн., середній заробіток за час затримки за період з 02 жовтня 2013 року по 23 березня 2016 року в сумі 43 482,4грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 8 832,63грн.
Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги,

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження.

Суддя