Справа №2-792/11 11.10.2016 11.10.2016 11.10.2016
Провадження №22-ц/784/2063/16
справа № 2-792/2011
провадження № 22ц/784/2063/2016 Головуючий у першій інстанції: Крамаренко Т.В.
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

11 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника відповідача - ОСОБА_3

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 червня 2011 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Санагро-Юг» (далі - ТОВ «Санагро-Юг») про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2010 року ПАТ «Кредитпромбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 11 липня 2007 року ВАТ «Кредитпромбанк» (яке в подальшому змінило назву на ПАТ) уклав з ТОВ «Санагро-Юг» кредитний договір № 02/119/07-КЛТ, за яким надав останньому кредит у розмірі 300000 грн., строком до 10 липня 2009 року зі сплатою 19 % річних.

При цьому, по даному кредитному договору 10 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки з ОСОБА_4, за яким останній передав в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобов'язання, позивач, просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість станом на 7 жовтня 2010 року у розмірі 342 158 грн. 62 коп., а також в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні 353 500 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 червня 2011 року, позов ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 02/119/07-КЛТ від 11 липня 2007 року в розмірі 342 158 грн. 62 коп., яка складається із заборгованості по простроченому кредиту - 300 000 грн., заборгованості по простроченим процентам - 9755 грн.35 коп., пені за несвоєчасне погашення кредиту - 31059 грн.74 коп., пені за несвоєчасне погашення процентів - 1343 грн.53 коп. В рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши ціну предмета іпотеки на рівні 353 500 грн. Крім того, суд стягнув з відповідача судовий збір.

В апеляційній скарзі представник відповідача - ОСОБА_3 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин по справі, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 липня 2007 року між банком та ТОВ «Санагро-Юг» було укладено кредитний договір № 02/119/07-КЛТ, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 300000 грн. на споживчі цілі, строком до 10 липня 2009 року зі сплатою 19 % річних.

10 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Позичальник порушував взяті зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту, у зв'язку з чим станом 7 жовтня 2010 року утворилась заборгованість по кредиту - 300 000 грн., а також по простроченим процентам - 9755 грн. 35 коп. Крім того, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 31059 грн.74 коп., та пеня за несвоєчасне погашення процентів - 1343 грн. 53 коп.

Відповідно до положень ст. 589, 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Не встановлено судом і підстав для відмови у звернені стягнення, передбачених ч. 3 ст. 39 Закону № 898-IV.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що порушення позичальником взятих зобов'язань за договором кредиту, через яке утворилась зазначена вище заборгованість, є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-1080цс15.

Тому доводи апелянта про те, що судом застосовано подвійне стягнення, є необґрунтованими.

Твердження апелянта про невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання, не заслуговують на увагу, оскільки це не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України (п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Також необґрунтованими є доводи апелянта про те, що ринкова вартість спірного іпотечного майна є значно більшою, оскільки належних доказів цього апелянт не надав.

Посилання апелянта на оцінку, яка проведена через п'ять років станом на 10 жовтня 2016 року, не може бути достатньою підставою для скасування рішення суду, оскільки така оцінка не спростовує висновків суду першої інстанції щодо вартості майна на момент постановлення оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_3 відхилити, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 червня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська