Справа № 129/3423/14-ц Провадження № 22-ц/772/2136/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Жданкіна В.В., Марчук В.С.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та, враховуючи уточнені позовні вимоги, просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 17 490 грн. 34 коп. (з яких 16419 грн. 37 коп. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина), 820 грн. 97 коп. штраф (5% суми позову)), яка виникла станом на 11 листопада 2014 року у звязку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, укладеного 8 лютого 2008 року між нею та цим банком.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року вказаний позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 8 лютого 2008 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальниця) укладено кредитний договір № 206395-СRED, за яким відповідачці (позичальниці) був наданий кредит в сумі 22 000 грн. Строк повного погашення кредиту 5 серпня 2009 року, порядок і строки погашення кредиту визначено у графіку (додаток №1), що є складовою частиною договору, відповідно до якого щомісячна сплата складає 1555 грн. 49 коп. (а.с.7-11). 8 лютого 2008 року між сторонами також було укладено договір про відкриття карткового рахунку для обслуговування платіжної картки «мікро кредит» за яким банк надав ОСОБА_2 платіжну картку, ОСОБА_2 своєю заявою підтвердила зарахування на картковий рахунок №009902 кредитних коштів в сумі 22 000 грн. (а.с.12-14).

Пунктами 3.1, 5.1-5.6, 5.10 зазначеного Договору передбачено, що позичальник за користування кредитом платить проценти в розмірі 32% річних, передбачена відповідальність позичальника за порушення обовязків по сплаті процентів, за порушення графіку сплати кредиту, а також порядок нарахування штрафу, зокрема за порушення строків більш ніж на 120 днів 250 грн. і 5 % від суми позову;

Строк позовної давності за вимогами по поверненню кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки і пені, штрафу встановлюється сторонами тривалістю пять років. Договір діє до повного виконання сторонами взятих зобовязань.

Рішенням Гайсинського районного суду від 16 квітня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 14 830 грн. 39 коп., з яких: 10 249 грн. 11 коп. заборгованість за кредитом, 3 623 грн. 56 коп. заборгованість за процентами, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 707 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.84). Зі змісту рішення вбачається, такий розмір заборгованості виник станом на 16 квітня 2010 року.

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 остання операція була проведена 3 червня 2010 року переводом сплачено кредитну частину в сумі 1 199 грн. (а.с.81-82).

Із врахуванням наведеного вище рішення, залишок заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 11 листопада 2014 року складає 17 490 грн. 34 коп. (з яких: 16419 грн. 37 коп. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина), 820 грн. 97 коп. штраф (5% суми позову)) (а.с.5-6).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 259, 264, 526, 530, 549, 1054 ЦК України, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не виконуються кредитні зобовязання за вказаним договором, чим порушуються права позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що стосуються пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки, з огляду на положення ст. ст. 259, 264 ЦК України та п. 5.7 Договору, цей строк ним дотримано.

Доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини сторін Договору припинились, зокрема сплата чергових платежів, у звязку із ухваленням рішення Гайсинського районного суду від 16 квітня 2010 року про задоволення вимог кредитора, також не можна взяти до уваги, оскільки згідно умов Договору він діє до повного виконання сторонами взятих зобовязань. Твердження апелянта про те, що цим рішенням було вирішено спір між тими ж сторонами та з того ж предмету спору, не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки вказаним рішенням було вирішено позов про стягнення заборгованості за даним Договором станом на 16 квітня 2010 року, а стягнуті суми штрафів, за умовами Договору, який сторонами погоджено, підлягають сплаті кредитору боржником при порушенні останній більш ніж на 120 днів строків сплати по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених цим Договором, що призвело до звернення до суду кредитора за захистом своїх прав.

Всі інші доводи фактично зводять до посилань на незрозумілість наданого банком розрахунку суми заборгованості, однак вони підлягають відхиленню з огляду на таке. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Положеннями ст.ст. 27, 31 ЦПК України сторонам у справі надано відповідні процесуальні права та обовязки. Для зясування обставин,що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у відповідній галузі, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 143 ЦПК України). Апелянт стверджує, що доказ, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, не відповідає дійсності та є невірним, однак у суді першої інстанції, відповідних клопотань щодо визначення правильності суми заборгованості не заявляв, своїх заперечень не довів.

Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Жданкін

ОСОБА_3