провадження № 2/243/4495/2016
справа № 243/9222/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Куцик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником будинку № 70 та земельної ділянки по вулиці К.Лібкнехта (Святогірській) у місті Словянську Донецької області. Будинок та земельну ділянку він придбав 12 жовтня 2016 року на підставі договору купівлі продажу у своєї колишньої дружини, відповідачки по справі, ОСОБА_2 На час придбання будинку та земельної ділянки він із відповідачкою ще перебував у шлюбі, але остання виїхала за межі України в 2014 році і наміру повертатися не має. Зазначає, що відповідачка надіслала довіреність своєму представнику на укладення угоди та представництво в суді. Також відповідачка надіслала нотаріально засвідчені заяви, що ніяких вимог до позивача не має. Також, відповідачка через представника звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із заявою про розірвання шлюбу. Зазначає, що у довіреності відповідачка не надала повноважень представнику на зняття її з реєстрації. Він є одноособовим власником будинку та земельної ділянки, шлюбні відносити між ними припинені. Зазначає, що відповідачка зареєстрована у належному йому будинку, що обмежує його права як власника, оскільки відповідачка відмовляється приїхати для того, щоб знятися з реєстрації. Тому він була змушений звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - будинком № 70 розташованим по вул. Святогірській (колишня К.Лібкнехта ) м. Святогірська Донецької області.

Позивач ОСОБА_3, повідомлений належним чином про час дату судового засідання у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій .В матеріалах справи міститься довіреність № 26 АА2434064 ОСОБА_4 згідно із якою, вона надає повноваження представляти свої інтереси в суді ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_5, до судового засідання не зявилася, належним чином була повідомленою про дату та час розгляду справи. До суду надала заяву, в якій просила проводити слухання справи за її відсутністю. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №70886497 від 19 жовтня 2016 року, за позивачем ОСОБА_1 у Державному реєстрі на підставі свідоцтва про право на спадщину дійсно зареєстровано право власності на нерухоме майно житловий будинок №70 загальною площею 342,8 кв. м., житловою площею 80,8 кв. м., розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ вул. К. Лібкнехта, а також на земельну ділянку за цією ж адресою (а.с.9-10).

Згідно із договором купівлі продажу житлового будинку від 12 жовтня 2016 року, відповідачка ОСОБА_2 передала, а позивач ОСОБА_3 прийняв у приватну власність житловий будинок за номером 70 по вулиці Святогірська ( колишня назва К. Лібкнехта) , розташований на приватній земельній ділянці площею :0,1237 га, кадастровий номер : :01:016:0637. На вказаній ділянці розташовано: житловий будинок цегляний, загальною площею: 342,80 кв.м, житловою площею:80,8 кв.м А-2, огорожа № 1-4, сарай цегляний Б, навіс ОСОБА_6 договір посвідчено приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за № 4617.(а.с.19-20)

Згідно із договором купівлі продажу земельної ділянки від 12 жовтня 2016 року, відповідачка ОСОБА_2 передала, а позивач ОСОБА_3 прийняв у приватну власність земельну ділянку площею 0,1237 га кадастровий номер: :01:016:0637,що розташована по вулиці Свягогірській(колишня К.Лібкнехта).Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)ОСОБА_6 договір посвідчено приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за № 4618 (а.с.21-22).

За вказаною адресою з 04 грудня 2009 року зареєстрована ОСОБА_2, що підтверджується Домовою книгою для прописки громадян, що проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3-6).

Як зазначено в заяві зареєстрованої в реєстрі за № 1-6093 від 23 вересня 2016 року та засвідченої нотаріусом міста Єсентуки Ставропільського краю, ОСОБА_7 Федерації, громадянка ОСОБА_7 Федерації, відповідачка по справі ОСОБА_2 підтверджує, що житловий будинок з господарськими побудовами за № 70 по вулиці Святогірській (колишня К.Лібкнехта) куплений у неї позивачем ОСОБА_3, причому вона не заперечує проти того, що вказаний будинок є приватною власністю позивача.

Як зазначено в заяві зареєстрованої в реєстрі за № 1-6092 від 23 вересня 2016 року та засвідченої нотаріусом міста Єсентуки Ставропільського краю, ОСОБА_7 Федерації, громадянка ОСОБА_7 Федерації, відповідачка по справі ОСОБА_2 підтверджує, що земельна ділянка загальною площею 0,1237 га за № 70 по вулиці Святогірській (колишня К.Лібкнехта) куплена у неї позивачем ОСОБА_3, причому вона не заперечує проти того, що вказаний вказана земельна ділянка є приватною власністю позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

У сенсі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом.

За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідач є колишнім власником спірного будинку та не є членом сімї (колишнім членом сімї) дійсного власника. Договірні відносини позивача ОСОБА_1 як нового власника квартири з відповідачем ОСОБА_2 щодо винаймання спірного житла відсутні. Тому слід вважати, що у зв'язку із припиненням права власності на будинок ОСОБА_2 у звязку із його продажем, відповідачка втратила і право користування цим житловим приміщенням.

Відповідачка не проживає у спірній квартирі і добровільно знятися з реєстрації не бажає. Крім того, реєстрація ОСОБА_2 в спірному будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Святогірська (колишня К.Лібкнехта), буд. 70 у звязку із тим, що право власності на вказаний будинок належить позивачу, а відповідачка, при відчуженні вказаного майна, відповідно втратила і право користування спірним будинком.

На підставі наведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3 краю, фактичне місце проживання: Ставропільський край, місто Єсентуки вул. Пятигірська, б. 164 кв. 16, такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 70 розташованим по вул. Святогірській (колишня К.Лібкнехта) м. Словянська Донецької області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 12 грудня 2016 року.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич