АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2422/16 Головуючий 1-ї інстанції Савченко Д.М.
Справа № 2-635/2498/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про захист прав споживачів; зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі Банк), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі Товариство) про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову посилалась на те, що у березні 2014 року між нею та фізичною особо-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір, за яким останній зобов'язався виготовити та передати їй у власність ПВХ конструкції (вироби) вартістю 7 468 грн.

Того ж дня з Банком нею підписано договір про надання споживчого кредиту для придбання металопластикових вікон. Проте, грошових коштів Банком надано не було та обумовлені договором з ФОП ОСОБА_2 вироби не передано, а у листопаді 2014 року вона отримала повідомлення ТОВ «Агенція по управлінню заборгованістю» з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором в сумі 2 976,06 грн.

Обгрунтовуючи наявність заборгованості у своєму листі Банк зазначив, що підписанням цього договору вона надала Банку доручення на перерахування коштів Продавцю (ОСОБА_2Ю.) за придбання товару, однак таке твердження є безпідставним. На її звернення до Банку з цим питанням, відповіді не надано, лише повідомлено про те, що право вимоги за договором передано іншій особі.

На підставі договору факторингу від 22 грудня 2014 року між Банком та Товариством право вимоги заборгованості за спірним договором відступлене Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яким було пред'явлено їй вимогу сплатити заборгованість на суму 9 224,32 грн.

У зв'язку з викладеним, позивачка просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та припинити зобов'язання щодо сплати заборгованості за цим договором.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 005,26 грн., заборгованості з процентів у розмірі 0,56 грн., суми комісії у розмірі 1 218,50 грн., а всього 9 224,32 грн., а також суми сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн., посилаючись на те, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого, остання отримала кредит загальною сумою 8 334, 33 грн. на строк 24 місяця, тобто до 13 березня 2016 року під 0,01% і з метою контролю за цільовим використанням кредиту, Банк перерахував визначені п.1.1 зазначеного договору суми кредиту на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір між ОСОБА_3 акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 від 12 березня 2014 року про надання споживчого кредиту.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити їх зустрічний позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин справи та неповноту дослідження доказів.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представників Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу, відхилити виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним кредитного договору від 12 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОТП Банк» при укладенні кредитного договору порушив права ОСОБА_1 як споживача на одержання доступної інформації про продукцію без врахування віку ОСОБА_1 та її стану здоровя.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону, яким регулюються спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав споживчий кредит на наступних умовах: - 6721 грн. 23 коп. на придбання товару у продавця 1 (відповідно до п. 1.1. продавцем 1 зазначена ФОП ОСОБА_2, що реалізує товари в рамках програми споживчого кредитування банку; та у продавця 2 - ПАТ «Страхова компанія «СК Уніка Життя» на суму 1613 грн. 10 коп. на придбання послуг зі страхування, що реалізовує послуги страхування в рамках програми споживчого кредитування банку (а.с. 5-8, 87, 88).

В цей же день, 12 березня 2014 року позивачем ОСОБА_1 (замовник) і ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено Договір, згідно з яким замовник доручив, а виконавець зобов'язався організувати роботи з виготовлення і передачі у власність ПВХ конструкції вартістю 7468 грн. (а.с. 9).

На підставі Договору факторингу від 22.12.2014 ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними з боржниками, у тому числі за кредитним договором з ОСОБА_1 від 12.03.2014 року (а.с. 103-108).

По факту шахрайських дій відносно ОСОБА_1 проводилось досудове розслідування і допитаний в якості свідка по кримінальному провадженню № 0005241 від 26.12.2014 ОСОБА_2 пояснив, що у січні 2014 року на прохання свого знайомого погодився на пропозицію заробити грошей, для чого передав йому свій паспорт та ідентифікаційний код, після чого на його ім'я у м. Харкові у банку було відкрито розрахунковий рахунок, за що йому заплатили 1000 грн. Будь-яких угод з ОСОБА_1 він не укладав (а.с. 32).

Постановою старшого слідчогоСВ Липецького ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області від 04.06.2015 року кримінальне провадження № 0005241 за заявою ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України (а.с. 162).

Висновком судово-медичної експертизи від 28.10.2015 року встановлено, що у ОСОБА_1 має місце патологія із боку органів зору: початкова катаракта, макулодістрофія обох очей, птерігіум 3 ступеня, вторинна розбіжна косоокість лівого ока, міопія слабкого ступеня правого ока; із боку органів слуху: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість четвертого ступеню. ОСОБА_1 може читати текст звичайним комп'ютерним шрифтом (14-22) на відстані до 0,5 метра. Без слухового апарата ОСОБА_1 може чути розмовну мову на відстані до 0,5 м правим та лівим вухом. (а.с. 119-142)

Оскаржуваний кредитний договір виконаний значно меншим шрифтом, ніж 14-22 (а.с.5-8).

У звязку з чим позивач ОСОБА_1 з урахуванням її стану здоровя позбавлена була можливості належним чином прочитати текст договору та оцінити його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції на момент укладання спірного кредитного договору (далі - Закон), споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно з пунктом 19 статті 1 Закону «Визначення термінів», продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Відповідно абзацу 12 частини 4 статті 11 Закону забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Як визначено частиною 1 статті 15 Закону, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Частиною 1 статті 19 Закону передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

При цьому згідно з частиною 2 вказаної статті підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пунктом 5 статті 21 Закону визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Таким чином, Законом визначено, що споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію. При цьому забороняється нечесна підприємницька практика, зокрема, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Оскільки судом встановлено, що з боку відповідача ПАТ «ОТП Банк» мало місце порушення прав ОСОБА_1 як споживача на одержання доступної інформації про продукцію, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним так як його текст надруковано дуже дрібним шрифтом, що ускладнює його прочитання та вірне сприйняття навіть за звичайних обставин.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення норм чинного законодавства на власний розсуд апелянта та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які полягають в тому, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та співпадають з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в рішенні від 22.10.2014 року (справа № 6-2651).

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2016 року Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: