Справа № 159/3228/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/703/16 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.

секретар - Кирилюк О.О.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2016 року

встановила:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.03.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Постановлено визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири № 87, що знаходиться в м. Ковель по вул. Незалежності, 59, та гаража № 65, що знаходиться в м. Ковель по вул. Грибоєдова після смерті матері ОСОБА_5, а також на 1/4 частки квартири № 87, що знаходиться в м. Ковель по вул. Незалежності, 59, та гаража № 65, що знаходиться в м. Ковель по вул. Грибоєдова, після смерті батька ОСОБА_6, що в загальному становить 3/4 частки квартири та гаража після смерті батьків, припинивши право спільної сумісної власності на зазначені обєкти нерухомого майна.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частки квартири № 87, що знаходиться в м. Ковель по вул. Незалежності, 59, та на 1/4 частки гаража № 65, що знаходиться в м. Ковель по вул. Грибоєдова, припинивши право спільної сумісної власності на зазначені обєкти нерухомого майна.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд першої інстанції, ураховуючи зміст первісної позовної заяви (т.І а.с.2), заяву у новій редакції від 30.07.2015 року з урахуванням заяви про залишення вимог немайнового характеру без розгляду (т.І а.с. 122-124, 144, 151), суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6, який помер 04.10.2013 року, як дочка і дружина ( т.І а.с.3, 6, 105).

Кожен із спадкоємців прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ( т.2 а.с.2, 23, т.І а.с.203-204).

ОСОБА_1 цього, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті матері - ОСОБА_5, яка була першою дружиною батька ОСОБА_6 і померла 30.08.2006 року ( т.І а.с.31) Спадщину після смерті матері позивач ОСОБА_1 прийняла шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори ( т.І а.с.30). ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь дочки ОСОБА_1, подавши про це відповідну заяву у шестимісячний строк з часу прийняття спадщини (т.І а.с.29).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира, що знаходиться в м. Ковель по вул. Незалежності, 59/87, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане 17 вересня 1993 року за № 782, та будинкова книга, згідно з якої на час приватизації у цій квартирі проживала ОСОБА_5 Жодна із сторін не заперечувала, що ця квартира належала спадкодавцям на праві спільної сумісної власності. Представник відповідача ОСОБА_3 пояснила, що на час видачі свідоцтва про право власності на житло Ковельською міською радою практикувалось, що до такого документу вносилось прізвище лише уповноваженого власника, а тому відповідач не заперечує належності квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, та ОСОБА_5 (т.І а.с.67-71).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві власності належав гараж № 65, що знаходиться в м. Ковелі по вул. Грибоєдова, побудований на земельній ділянці, виділеній Ковельською міською радою 26.03.1973 року відповідно до проекту, будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, прийнятий до експлуатації (т.І. а.с.74-81) Однак свідоцтво про право власності за життя оформлено не було.

У зв'язку з відсутністю правововстановлюючих документів на це майно нотаріусом не видано свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, відповідно до положень статтей 1291,1267, 1268, 1273 ЦК України, ОСОБА_1 має право на спадкування майна після смерті матері ОСОБА_5, ураховуючи відмову від права на спадкування на її користь ОСОБА_6, а саме, на 1/2 частини квартири по № 87 по вул.. Незалежності, 59 в м. Ковель, 1/2 частини гаража № 65 по вул. Грибоєдова, 87 в м. Ковель, а також на 1/4 частину зазначених обєєктів нерухомості після смерті батька ОСОБА_6, всього на 3/4 частини квартири та 3/4 частини гаража. У свою чергу ОСОБА_4 має право на спадкування по 1/4 частині гаража та спірної квартира як дружина спадкодавця, про що правильно зазначив суд у своєму рішенні. У зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майна нотаріусом не видано свідоцтво про право на спадщину.

Судом правомірно відмовлено у визнанні права власності на автомобіль «Москвич -412», дачний будинок на садовому масиві «Дружба» та на земельну ділянку площею 0.0580 га в м. Ковель, садівничий масив «Дружба», банківські вклади з огляду на те, що позивач не подавала до нотаріальної контори правовстановлюючих документів на автомобіль і земельну ділянку, які є в наявності і нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину як на це майно, так і на грошові вклади після смерті батька і матері.

Доказів належності на праві власності спадкодавцю дачного будинку, а також місця знаходження усіх предметів домашнього вжитку та наявності їх в натурі у порушення вимог статтей 10,60 ЦПК України позивач не подала, а у даному судовому засіданні ствердила, що дачний будинок являє собою тимчасову споруду. Представник відповідача заперечує факт існування предметів домашнього вжитку, указаних в позовній заяві.

Зазначення у мотивувальній частині рішення про зловживання позивачем і її представником процесуальними правами не впливає на правильність вирішення спору судом.

Вказівка суду про прийняття позивачем та відповідачем спадщини шляхом звернення до нотаріальної контори відповідає фактичним обставинам справи (т.2 а.с.2, 23, т.І а.с.203-204). У матеріалах справи міститься постанова Ковельського міськрайонного суду від 23 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання дій нотаріуса незаконними та зобов'язати вчинити дії, однак її зміст не спростовує висновку суд, що заяву до нотаріальної контори ОСОБА_1 подала, лише підтверджує, що така заява була прийнята нотаріусом після постановлення судового рішення.

У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на автомобіль «Москвич-412», а в суді апеляційної інстанції позивач підтвердила, що такі документи можуть знаходиться в неї, та що нотаріусу не подавала правовстановлюючих документів на автомобіль, земельну ділянку, грошові вклади і нотаріус не відмовляв у видачі свідоцтва про право власності на це майно, що підтверджується матеріалами спадкових справ.

Із змісту мотивувальної частини рішення вбачається, що підставою відмови у визнанні права власності на автомобіль, земельну ділянку, грошові вклади стала та обставина, що позивач у зв'язку з наявністю правовстановлюючих документів не позбавлена права звернутися до нотаріуса за одержанням свідоцтва про право на спадщину на це майно, і лише після відмови у вчиненні такої дії спір підлягає розгляду у суді.

Помилкове посилання суду на відсутність доказів про наявність грошових вкладів у спадкодавців не вплинуло на правильність прийняття рішення.

Відповідно до матеріалів справи, 06.08.2015 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали заяву про залишення без розгляду немайнових вимог по заяві в новій редакції (т.І а.с.122,144), за наслідками розгляду якої постановлено ухвалу про залишення вимог немайнового характеру, викладених в зазначеній заяві без розгляду, яка сторонами не оскаржувалась ( т.І а.с.152). При цьому, ОСОБА_2, підписуючи заяву, діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у якій відсутня вказівка про обмеження його прав на вчинення певних дій, а отже, відповідно до статтей 26, 27, 42 ЦПК України, був наділений усіма правами, в тому числі і правом на залишення позову без розгляду. ОСОБА_1 цього заява про залишення позовних вимог немайнового характеру без розгляду також підписана ОСОБА_1 ( т.І а.с.12, 144).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не містять правових підстав для скасування чи зміни рішення місцевого суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору у розмірі 4287.25 гривень до дня постановлення судового рішення у цій справі, який вона зобов'язана була сплатити відповідно до ухвали судді апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху( т.ІІ а.с.108-109, 130).

На підставі ст. 88 ЦПК України указана сума судового збору підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 в дохід держави у зв»язку з відхиленням апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий у розмірі 4287.25 гривень за подання апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді