Номер провадження: 22-ц/785/4661/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Таварткіладзе О.М., Цюри Т.В., при секретарі Полякової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016р. по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 18211грн.91коп., -

встановила:

13 листопада 2015р. представник ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за № б/н від 10грудня 2010р. у розмірі 18211грн.91коп. та судові витрати в сумі 1218грн. (а.с.2-3).

В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що за кредитним договором № б/н від 10 грудня 2010р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з тим, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у нього виникла заборгованість станом на 30 вересня 2015р. у розмірі 18211грн.91коп., які представник позивача просив стягнути з відповідача на користь банку.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав в повному обсязі та просив суд застосувати строк позовної давності (а.с.114-115).

Рішенням суду від 19 квітня 2016р. позовну заяву ПАТ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 16661грн.91коп., судовий збір в сумі 1218грн. У задоволенні решти позову відмовлено (а.с.119-120).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2016р. ОСОБА_2 було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду (а.с.134-135).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову банку на підставі пропуску строку позовної давності. Також апелянт посилається на те, що суд не повно зясував обставини по справі, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, та позивачем не надано суду розрахунок заборгованості, який дійсно відповідав би вимогам діючого законодавства та обставинам справи (а.с.126-128).

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно за п.п.3, 4 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «ПриватБанку», суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом у межах трирічного строку позовної давності, позовні вимоги щодо пені підлягають стягненню за один рік, тому суд зменшив суму стягнення пені.

Судом встановлено, що 10 грудня 2010р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7).

10 грудня 2010р. ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000грн., який 03 березня 2011р. був збільшений до 2400грн., а 11 травня 2011р. до 2800грн. (а.с.104).

Згідно виписки з рахунку на аркушах справи 97-103 вбачається, що ОСОБА_2 користувався зазначеною картою, проти чого не заперечував відповідач ОСОБА_2

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використовування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту ( п.1.1.2.7 Умов).

Згідно п.2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з позивачем, внаслідок чого, у нього, станом на 30 вересня 2015р. перед кредитором виникла заборгованість в сумі 18211грн.91коп., яка складається з:

-заборгованість за кредитом в сумі 2730грн.77коп.;

-заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 11387грн.72коп.;

-заборгованість за пенею та комісією в сумі 2750грн.;

-штраф (фіксована частина) 500грн.;

-штраф (процентна складова) 843грн.42коп.

Доказів погашення існуючої за вищевказаним кредитним договором заборгованості або її зменшення порівняно із розрахунками, наданими позивачем, на час розгляду справи судом відповідач не надав, не встановлено таких і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, врахувавши заяву відповідача про застосування строків позовної давності та вимоги п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, зменшив суму заборгованості по пені та комісії в межах одного року, тобто за період з 30 вересня 2014р. по 30 вересня 2015р., що складає 1200грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором підтверджене доказами, виходячи із встановлених ст.526 ЦК України загальних умов виконання зобов'язання, передбаченого ст.629 ЦК України принципу обов'язковості договору, з відповідача на позивача підлягає стягненню сума заборгованості станом на 30 вересня 2015р. у розмірі 16661грн.91коп.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що представником позивача пропущено строк позовної давності, про застосування якої просив ОСОБА_2 у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі є необґрунтованими з урахуванням наступного.

На аркуші справи 114-115 є заява ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З наданого представником позивача розрахунку вбачається, що останній платіж був здійснений ОСОБА_2 27 грудня 2012р. (а.с.5-6).

Прострочена заборгованість в сумі 126грн.90коп. виникла у відповідача 31 січня 2013р., тому саме з цієї дати починається перебіг позовної давності. З позовом до суду представник банку звернувся 13 листопада 2015р. (а.с.2-3). Тому на підставі наведеного позивачем не пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції докази на підтвердження своїх заперечень проти позову банку, а доводи відповідача щодо невідповідності наданого представником позивача розрахунку заборгованості є необґрунтованими.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_3