АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, збільшення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, збільшення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини повернуто заявнику, у зв'язку із непідсудністю справи Дніпровському районному суду м. Києва.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування норм процесуального права, просила її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що судом не було враховано правил альтернативної підсудності, а саме положення ч.1 ст. 110 ЦПК України, відповідно до якого позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Справа № 755/4389/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6502/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, збільшення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

11 березня 2016 року суд першої інстанції повернув позовну заяву, вважаючи, що вона не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва та повинна бути подана за місцем проживання відповідача, за правилами ч.1 ст.109 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки ухвала постановлена з порушенням норм процесуального законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем є фізична особа ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, згідно вказаних.

Дійсно, згідно ч.1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної осіб пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Разом з тим, стаття 110 ЦПК України передбачає альтернативну підсудність деяких справ, за вибором позивача.

Так, зокрема, згідно положень ч.1 ст.110 ЦПК України, зокрема, позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно ч.14 ст.110 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Відповідно до положень постанови №3 пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вказує, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2, що дає їй право звернутися до Дніпровського районного суду м. Києва із даним позовом за правилами альтернативної підсудності, який включає в себе позовні вимоги про збільшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції не врахував наведених вище норм процесуального законодавства, не перевірив вказаних даних про місце проживання позивача, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, в порушення норм процесуального права не правильно визначився з непідсудністю справи Дніпровському суду м. Києва та помилково повернув позовну заяву позивачу.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді