Категорія 53Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Вавшко В.С.,Іващук В.А.

при секретарі: Маркевич Я.С.

з участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Вінницької міської ради « Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недотримання заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

04.08.2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до КП ВМР « Вінницяміськтеплоенерго» у якому просила визнати незаконними накази відповідача за № 137.1 від 27.04.2015 року та за № 281-к від 03.07.2015 року; поновити її на роботі, на посаді начальника відділу кадрів управління з кадрових та загальних питань з 27.04.2015 року, стягнути на її користь не донараховану заробітну плату, середній заробіток з урахуванням нарахувань премій та надбавок передбачених колективним договором та індексації за час вимушеного прогулу по день розгляду справи; стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

17.11.2015 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій здійснивши розрахунок невиплачених їй коштів просила стягнути з відповідача 151 342 грн. 69 коп.

У позовні заяві ОСОБА_2 зазначає, що працювала на КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на різних посадах. З 11.02.2009 року працювала на посаді начальника відділу кадрів, 27.04.2015 була переведена на посаду провідного економіста управління з кадрових та загальних питань, з якої 03.07.2015 року наказом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за №281-к від 03.07.2015 року звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що в порушення вимог КЗпП України з моменту попередження про звільнення їй не запропонована робота на підприємстві, на яку вона могла би погодитись. Не враховано, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей, великий досвід роботи, значний безперервний стаж роботи на підприємстві, вищу освіту відповідного напрямку, досвід роботи за різними посадами.

Також зазначила, що роботодавець всупереч законодавчим актам та умовам колективного договору безпідставно припинив нарахування та виплату премій. В ході судового розгляду позивач збільшила позовні вимоги і просила стягнути з КП ВМР «ВМТЕ» на користь позивача недовиплачену заробітну плату (премії), оплату лікарняних листів, відпускних, відряджень, недовиплачену вихідну допомогу, компенсаційні за час затримки розрахунку та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вважає своє звільнення з роботи незаконним, що призвело до втрати роботи, засобів до існування, забезпечення утриманців та повязаних з цим сімейних негараздів. Порушення законодавства про її звільнення з роботи завдало їй також моральних страждань, які вона оцінює в розмірі 100000 грн. і які просить стягнути при задоволенні її позовних вимог.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій вказала, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів та правовідносин, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14.06.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення моральної шкоди закрито.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що з 05.05.2005 року позивачка працювала в КП Вінницької міської ради « Вінницяміськтеплоенерго» на різних посадах.

З 02.11.2009 року наказом № 184-к від 25.10.2009 року її переведено начальником відділу кадрів в службу з кадрових, загальних питань та цивільного захисту.

27.04.2015 року наказом № 137.1-к від 27.04.2015 року переведено провідним економістом в управління з кадрових та загальних питань.

Відповідно до наказу в.о. генерального директора підприємства від 01.07. 2015 року № 216 у звязку з змінами в організації виробництва та структурі підприємства зі штатного розпису підприємства з 02.07.2015 року було виведено посаду провідного економіста. / а.с 127 т.1/

Наказом генерального директора КП «Вінницяміськтеплоенерго» від 01 липня 2015 року №217 за погодженням з Департаментом енергетики, транспорту та звязку Вінницької міської ради у звязку з виробничою необхідністю та змінами в організації виробництва з 02 липня 2015 року затверджено організаційну структуру підприємства (Додаток №1) та введено в дію новий штатний розпис. Відповідно до цього наказу в структурі та штатному розписі підприємства відсутня посада провідного економіста управління з кадрових та загальних питань./ т.3 а.с.94-100/

Відповідно до положень Колективного договору між роботодавцем і виборним органом первинної профспілкової організації КП «Вінницяміськтеплоенерго» на 2011-2012 роки», схваленого конференцією трудового колективу від 05 січня 2011 року та зареєстрованого Департаментом праці і соціального захисту населення м. Вінниці 27 квітня 2011 року за № 74 (надалі Колективний договір), який є чинним, керівник має право самостійно вносити зміни до організаційної структури управління підприємства, коригувати його загальну чисельність і окремих структурних підрозділів на відповідний рік за погодженням з міським виконавчим комітетом.

Таким чином, на підприємстві мали місце зміни в організації виробництва і праці, які потягли за собою скорочення посад, в тому числі було скорочено і посаду, яку займала позивач.

Позивачці було запропоновано ряд вакантних посад, що були вільними на підприємстві, однак позивач від запропонованих їй вакансій відмовився, про що комісією підприємства 03.07.2015 року було складено акт. / т.1 а.с. 125/

01.07.2015 року, позивач власноручно написала заяву про звільнення її з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП. / т.1 а.с. 124/

Наказом № 281-к від 02.07.2015 року позивачку 03.07.2015 року звільнено у звязку зі скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. / т.1 а.с. 9/

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність порушень норм закону при звільненні ОСОБА_2 із займаної нею посади є вірним, оскільки на підприємстві дійсно відбулося реальне скорочення штату, позивач була завчасно попереджена про майбутнє вивільнення, їй були запропоновані вакантні посади на підприємстві відповідно до її освітньо-кваліфікаційного рівня, однак позивачка так і не висловила свою позицію щодо вказаних пропозицій.

Також, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки суд встановив, що звільнення відбулось відповідно до закону, а стягнення середнього заробітку може мати місце лише при встановленні незаконності звільнення і як наслідок вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині не донарахування та не виплати премії, надбавки за безперервний стаж роботи, лікарняних листів, відпускних, відряджень також є законним та обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині суд правильно виходив з положень ст.ст. 13, 47, 97, 116 КЗпП України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», п. 4.3 Колективного договору, а також п.п. 2.1-2.3, 2.5, 7 Положення про оплату праці в КП «Вінницяміськтеплоенерго» (додаток №9 до Колективного договору), встановивши, що відповідач при нарахуванні заробітної плати та інших складових діяв у спосіб і в межах повноважень наданих йому законом та колективним договором.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тобто не встановив порушення прав позивача, то висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог про виплату компенсації за час затримки розрахунку також є вірним.

Враховуючи наведене, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Вінницької міської ради « Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недотримання заробітної плати залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О. Голота

Судді: В.С. Вавшко

ОСОБА_4

/підписи/ Згідно з оригіналом: