справа № 243/5496/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
03 листопада 2016 року м. Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Кузнецов Р.В.
при секретарі Малиновській І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в місті Слов'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб Слов'янської районної державної адміністрації, Київської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Слов'янської районної державної адміністрації, Київської районної державної адміністрації, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.
Позивачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує, просить справу розглядати за її відсутністю.
У позовній заяві позивачкою зазначено про те, що вона з 2002 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився син - ОСОБА_3. У 2006 році вона припинила з відповідачем будь-які стосунки. З того часу відповідач перестав брати участь у вихованні дитини, не проявляв до нього турботи та уваги, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Окрім того, відповідач не цікавиться здоров'ям сина, його навчанням. З 2006 року ОСОБА_2 навіть жодного разу не зателефонував дитині, не вітав з днями народження, не дарував подарунків. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03.11.2015 р. з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини, проте позивачка ще жодного разу не отримувала цих аліментів. 27.12.2012 р. ОСОБА_2 було засуджено вироком Слов'янського міськрайонного суду за ст.ст. 307 ч.1, 307 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Посилаючись на системне невиконання своїх батьківських обов'язків ОСОБА_2 стосовно його малолітньої дитини позивачка просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх малолітнього сина.
Представник позивачки ОСОБА_4, який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від 09.09.2016 р., не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, судове засідання проводити у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом публікації оголошення у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр», проте у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання від нього не надходило.
Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем ОСОБА_2 недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Представник третьої особи - Слов'янської районної державної адміністрації був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи - Київської районної адміністрації Одеської міської ради був сповіщений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте до зали суду не прибув, про причини неявки не повідомив.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне.
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Слов'янським міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Донецького облуправління юстиції, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, його матір'ю є ОСОБА_5, а батьком - ОСОБА_2 /а.с.8/.
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, вбачається, що ОСОБА_5 14 лютого 2014 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на «ОСОБА_5» /а.с.7/.
Згідно з довідкою з місця проживання № 409 від 04.02.2016 р., виданою ЖБК «Чорноморський», ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з чоловіком - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.9/.
Згідно з довідкою № 442 від 28.01.2016 р., виданою Слов'янською загальноосвітньою школою № 15, ОСОБА_2 навчався у школі у 1-4 класах (період навчання з 01.09.2010 р. до 28.08.2014 р.) /а.с.12/. З характеристики, наданої адміністрацією школи, вбачається, що ОСОБА_2 показував достатній рівень навчальних досягнень, високу стараність та працездатність. Вимогливий до себе, постійно працює над підвищенням якості власної роботи, може аналізувати факти, виділяти їх істотні ознаки, узагальнювати і робити висновки. За період початкової школи мати приділяла велику увагу щодо виховання сина - відвідувала школу, батьківські збори, активно співпрацювала з вчителем та батьками класу. Батько навчанням сина не цікавився, до школи не приходив, з вчителем не спілкувався /а.с.13/.
Відповідно до довідки № 36 від 27.01.2016 р., виданої Одеською загальноосвітньою школою № 72, ОСОБА_3 навчається у 6 «Д» класі цієї школи /а.с.10/. З характеристики, наданої адміністрацією школи, вбачається, що ОСОБА_3 навчається у школі з 2014 р. За період навчання зарекомендував себе дисциплінованим учнем. Він добрий, товариський, чуйний. ОСОБА_7 з легкістю даються гуманітарні науки, але і точні науки не викликають особливих труднощів. Велику роль у цтьому відіграє його матір - ОСОБА_1 та вітчим - ОСОБА_6 Вони підтримують зв'язок з адміністрацією школи та класним керівником, цікавляться успіхами ОСОБА_3, відвідують батьківські збори. Батько ОСОБА_7 - ОСОБА_2 до школи не приходив, не телефонував, батьківські збори не відвідував, зв'язок з класним керівником не підтримує, успіхами сина не цікавиться /а.с.11/.
У відповіді на адвокатський запит КП «Дитяча міська поліклініка № 6» Одеської міської ради, зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, перебуває на обліку у медичній установі. Дитина здорова, на «Д» обліку не перебуває, профілактичні щеплення проводилися відповідно віку. Дитина у супроводі матері зверталася до поліклініки для проведення медичного огляду /а.с.14/.
Відповідно до копії заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 03.11.2015 р., яке набуло чинності 16.11.2015 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, у твердій грошовій сумі - 2000 грн., щомісячно, з 01 вересня 2015 року /а.с.16/.
Згідно заяви ОСОБА_3, написаної власноруч у присутності заступника начальника Служби у справах дітей у Київському районі Одеської області, від 04.04.2016 р., він не заперечує проти позбавлення батьківських прав його батька, оскільки він не приймає участі у його вихованні /а.с.38/.
До позовної заяви додані письмові пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_9, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_2 з 2006 року самоусунувся від своїх батьківських обов'язків, не цікавиться успіхами, навчанням та здоров'ям дитини, на навідує сина. Вихованням малолітнього ОСОБА_3, його утриманням займаються його мати - ОСОБА_1 та вітчим - ОСОБА_6. Дитина мешкає у гарних умовах, оточена любов'ю, турботою та увагою з боку матері та вітчима /а.с.17-21/. Суд бере до уваги, що зазначені особи не були допитані як свідки у судовому засіданні у порядку ст. 180 ЦПК України. Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2, не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках вони приймаються судом як письмові докази. Таким чином, суд розцінює письмові пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як письмові докази у відповідності до ст.64 ЦПК України.
Згідно з вироком Слов'янського міськрайонного суду від 27.12.2012 року, який набув чинності 19 березня 2013 року, ОСОБА_2 було засуджено за ст.307 ч.1, 307 ч.2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років (строк відбуття покарання обчислювати з 01 березня 2012 року), покарання у вигляді штрафу у сумі 5000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, призначене ОСОБА_2 за вироком Краматорськог оміського суду від 30 вересня 2009 року, виконувати самостійно /а.с.26-36/.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.
Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачем доведено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_3, а саме суду надані належні та достовірні докази щодо того, що відповідач не приймає будь-якої участі у житті дитини, не спілкується з ним та не навідує його, не забезпечує його матеріальним утриманням, не цікавиться його навчанням, розвитком та станом здоров'я. Судом взято до уваги перебування ОСОБА_2 у місцях позбавлення волі з 01 березня 2012 року (відомості про відбуття ним покарання на даний час або перебування у місцях позбавлення волі суду не надані), що розцінюється судом як об'єктивна неможливість виконувати свої батьківськи обов'язки протягом часу перебування у місцях позбавлення волі, але в той же час судом береться до уваги та обставина, що ОСОБА_2 був двічі засуджений, останнього разу за незаконний збут психотропних речовин, що розглядається судом, як обставина, що характеризує особу відповідача. Окрім того, з моменту самоусунення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина у 2006 році до його затримання 01 березня 2012 року пройшов тривалий період часу (приблизно 6 років).
Відповідно до висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів малолітньої дитини, орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.23-25/.
Проаналізувавши обставини ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків має системний і триваючий характер, зважаючи, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина.
У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 якимось чином вплине на інтереси дитини. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.
На підставі положення ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України суд не вважає доцільним приймати рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки заочним рішенням Київського районного суду м.Одеса від 03.11.2015 р., яке набуло чинності 16.11.2015 року /а.с.16/, вже вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 аліментів у розмірі 2000 грн.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 150, 164, 165, 170, 180, 182, 193, 243, 244 Сімейного кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб Слов'янської районної державної адміністрації, Київської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Слов'янського
міськрайонного суду Р.В.Кузнецов