У х в а л а

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди, авансового платежу та пені за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 серпня 2008 року за посередництвом та допомогою ріелтера ОСОБА_2 між нею та ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені своєї матері ОСОБА_5 і чоловіка ОСОБА_4, укладений попередній договір, за умовами якого сторони домовились в строк до 31 березня 2009 року укласти договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1. Продавці гарантували відсутність прав третіх осіб на житловий будинок та земельну ділянку і обтяжень, що можуть перешкодити укладенню основного договору.

На виконання зобов'язань за попереднім договором вона передала, а ОСОБА_3 отримала гарантійний платіж (аванс) у сумі 121 250 грн, що на день укладення попереднього договору складав 25 000 доларів США.

Оскільки у строк до 31 березня 2009 року основний договір укладений не був, позивач вважає, що у відповідачів виник обов'язок повернути грошові кошти, одержані за попереднім договором.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 195 000 грн у відшкодування майнових збитків, з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - авансовий платіж у сумі 195 000 грн та 469 950 грн пені.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 1 грудня 2009 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 авансовий платіж у сумі 195 000 грн та пеню в сумі 469 950 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 9 січня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 9 січня 2014 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 скасовано із направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині судові рішення залишені без змін.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 грудня 2009 року в частині солідарного стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 авансового платежу у сумі 195 000 грн та пені у сумі 469 950 грн залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення у цій частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов у частині солідарного стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 авансового платежу в сумі 195 000 грн та пені в сумі 469 950 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у ОСОБА_6 виникли обов'язки у зв'язку з неукладенням основного договору, зокрема, з повернення отриманого її представником авансового платежу та пені (розрахунок якої ОСОБА_5 не спростувала), підстав для зменшення розміру якої суди не встановили.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів у частині, що оскаржена, не спростовують, рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 грудня 2009 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2015 року у цій частині постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 авансового платежу в сумі 195 000 грн та пені в сумі 469 950 грн залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: О.В.Кадєтова М.І.Наумчук