Справа № 646/1570/16-ц
№ провадження 2/646/628/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.16 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Журавель В.А.
при секретарі - Писаренко Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна " до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки
Позивач звернувся до суду, посилаючись на те, що 16 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого він є, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL 700/524/2007, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 39 500 доларів США у строк до 16 березня 2017 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі. В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 перед банком було укладено договір іпотеки(майнової поруки) № PCL-CNL 700/524/2007, за яким відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а самеквартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В порушення умов кредитного договору та норм права, відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків, у зв"язку із чим виникла заборгованість. в розмірі 55 308, 09 доларів США, яка була стягнута з відповідача за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова. Оскільки до цього часу відповідач не виконує взяті на себе зобов"язання, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором та передати спірну квартиру в управління позивачу, оскільки хоча натепер діє Закон України «Про мораторій на стягнення з майна громадян, переданого як забезпечення кредитів в іноземній валют» в даному випадку він не може бути застосований, тому що спірна квартира не є єдиним місцем проживання відповідача, оскільки, окрім предмету іпотеки квартири № 269, що знаходиться в місті Харкові за адресою пр.. Гагаріна, буд. 72, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково представник позивача пояснив, що відповідач протягом довгого часу не здійснює погашення кредиту і сума заборгованості перед банком збільшилася.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився з невідомих причин, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, неодноразово викликався в судове засідання за останньою відомою адресою реєстрації шляхом направлення відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України на його адресу судових повісток, однак до поштового відділення не з'являється, судові повістки не отримує.
Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зазначеною стороною або іншою особою, яка бере участь у справі, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи.
З урахуванням вимог ОСОБА_4 щодо дотримання розумних строків розгляду справи судом та належного повідомлення учасників процесу про слухання справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_3
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають
частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL 700/524/2007 згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 39 500 доларів США у строк до 16 березня 2017 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі / а. с. 10-13/.
Пунктом 1.1. частини № 2 кредитного договору сторони погодили його предмет,
відповідно, до якого в порядку, передбаченому договором банк надав позичальнику кредит у
розмірі та валюті, визначених у частині № 1 Договору, а позичальник прийняв кредит та
зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а
також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у Договорі.
Відповідно до пункту 1.4. частини № 2 кредитного договору за користування кредитом
позичальник зобов'язався сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, що були
визначені Договором. Згідно із пунктом 1.5. частини № 2 Договору повернення відповідної
частини кредиту мало здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено Договором.
У відповідності до п. 3 частини 1 Кредитного договору сторони Кредитного договору визначили відсоткову ставку, як FIDR+13,99% відсотків річних, де FIDR це процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб в гривні, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою відсотків після закінчення строку дії депозитного договору.
Плаваюча процентна ставка підлягає корегуванню протягом дії договору щоразу після
перебігу кожного 12-го календарного місяця (п. 1.4.1.1.3. кредитного договору). В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку, ставка FIDR може змінюватись банком в порядку передбаченим договором.
У відповідності до п. 4.1.1. Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе
зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування
кредитними коштами позичальник (відповідач) зобов'язаний сплатити позивачу пеню в
розмірі 1 (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що
підлягають сплаті згідно Кредитного договору.
Вказаний кредитний, договір підписаний відповідачем особисто, без зауважень, тобто
відповідач погодився на отримання кредиту на умовах, запропонованих банком.
В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 перед Банком був укладений договір іпотеки(майнової поруки) № PCL-CNL 700/524/2007, за яким відповідач передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а самеквартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 / а. с. 14-17/.
У відповідності до п. 4.4. вказаного договору, сторони погодили, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем та становить 285 500,00 грн.
Відповідач, як було встановлено в судовому засіданні зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконує, у зв' язку з чим має заборгованість перед позвиачем.
Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.08.2009 року з
12 листопада 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено Договір
купівлі-продажу кредитного портфелю / а. с. 31-32/.
Згідно витягу З Додатку № 1 до вказаного договору, позивачем також придбані і права на кредитний портфель, до складу якого входить Кредитний договір укладений з відповідачем у справі / а. с. 33/.
Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1048 ЦК України проценти за договором кредиту є платою за користування
грошовими коштами та є частиною поняття «кредит».
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилами cт. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов, визнаного змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Приписами статті 625 ЦК України визначено, що Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Суду не надано відповідачем належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Позовні вимоги в частині звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки
ґрунтуються на положеннях ОСОБА_4 України «Про іпотеку».
Так, ст. 7 ОСОБА_4 України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до п.6.2 договору іпотеки Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин:
- несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі;
- порушення Відповідачем будь-якого із зобовязань за ст.5 договору іпотеки;
- інших обставин, передбачених чинним законодавством України.
За рахунок предмета іпотеки Позивач може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені Відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням Відповідачем його зобовязань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених Позивачем у звязку із реалізацією його права (п.6.1 іпотечного договору).
Відповідно до ст. 33 ОСОБА_4 України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 3 ОСОБА_4 України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Відповідно ст. 39 ОСОБА_4 України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 ОСОБА_4 України «Про іпотеку».
Відповідно до ч.5 ст. 38 ОСОБА_4 України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Таким чином Позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
При розгляді спору судом встановлено, що ОСОБА_1, окрім предмету іпотеки кв. № 269, що знаходиться в місті Харкові за адресою пр. Гагаріна, буд. 72, належить також на праві власності квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4.
Виходячи з цього, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин, які виникли між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення з майна громадян, переданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті » не розповсюджується, оскільки відповідно до його положень під час дії закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника)нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ОСОБА_4 України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ОСОБА_4 України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Таким чином, відповідно до норм вищевказаного закону звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе у випадку, якщо майно предмет іпотеки є єдиним житлом позичальника, але в даному випадку спірне майно не є єдиним житлом відповідача ОСОБА_1, а тому наразі звернення стягнення на нього можливе.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: Харківська обл.., м. Харків, пр.. ГагарінаАДРЕСА_5, та належить ОСОБА_1.
Статтею 34 ОСОБА_4 України «Про іпотеку» передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим ОСОБА_4. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.
Пунктом 7.1 договору іпотеки передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки передається, за бажанням іпотекодержателя, іпотекодержателю або іншій особі, зазначеній іпотекодержателем, в управління на період до його реалізації. Предмет іпотеки передається згідно акту прийму-передачі від іпотекодавця до іпотекодержателя впродовж 3 робочих днів з дня отримання іпотекодавцем листа іпотекодержателя про його рішення щодо управління предметом іпотеки.
Оскільки позивач, як іпотекодержатель виявив бажання отримати в управління предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_6, суд вважає за можливе, з метою збереження предмету іпотеки, передати її в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації. Однак суд вважає, що вимоги позивача щодо надання йому права обладнати квартиру новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами задоволенню не підлягають, оскільки виходять за межі укладеного між сторонами договору іпотеки та порушають право власності відповідача на спірну квартиру.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 77, 88, 169, 197,212-215, 218,
224-226 ЦПК України, ст. ст. 251, 252, 526, 527, 530, 549, 610,611, 616, 625, 1054, 1055,
1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 33, 34, 38,39 ОСОБА_4 України" Про іпотеку", суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.А.Журавель