Справа № 182/3683/16-ц
Провадження № 2-о/0182/182/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.07.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді - Тихомирова І.В.

при секретарі - Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги мотивує тим, що 18 квітня 2016 року помер її дядько ОСОБА_2, який до дня смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт смерті ОСОБА_2 був зафіксований Стахановською центральною міською багатопрофільною лікарнею та видано медичне свідоцтво про смерть № 127 від 19 квітня 2016 року.

Однак на даний час, території окремих районів, міст, селищ і сел Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року.

Отже, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами, їх посадовими особами та службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, медичне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 № 127 від 19 квітня 2016 року, видане Стахановською центральною міською багатопрофільною лікарнею є недійсним і не створює правових наслідків.

01 липня 2016 року заявник звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції з метою проведення державної реєстрації смерті свого дядька відповідно до вимог чинного законодавства України.

Однак листом № 831/06-22 від 01 липня 2016 року їй було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки форма наданого нею лікарського свідоцтва про смерть не відповідає формі визначеній наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року № 454 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 просила суд встановити факт смерті дядька ОСОБА_2, померлого 18 квітня 2016 року в м. Стаханов, Луганської області.

Встановлення даного факту заявнику необхідно для державної реєстрації смерті свого дядька та отримання свідоцтва про смерть, відповідно до зразку та вимог встановлених чинним законодавством України.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вимоги викладені у заяві підтримала та просила їх задовольнити (а.с.16).

Зацікавлена особа Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції з позовом ознайомлені, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, в судове засідання не з'явилися.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Частиною 2 ст. 2571 передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Як встановлено судом, 18 квітня 2016 року помер ОСОБА_2, який доводиться дядьком заявнику ОСОБА_1 та який до дня смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Факт смерті ОСОБА_2 був зафіксований Стахановською центральною міською багатопрофільною лікарнею про що видано медичне свідоцтво про смерть № 127 від 19 квітня 2016 року (а.с.6).

Однак, відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

На даний час ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Дані обставини підтверджуються довідкою від 27 листопада 2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеною особи (а.с.13).

Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У звязку з цим, медичне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 № 127 від 19 квітня 2016 року, видане Стахановською центральною міською багатопрофільною лікарнею є недійсним і не створює жодних правових наслідків.

Згідно ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

01 липня 2016 року заявник звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції з метою проведення державної реєстрації смерті свого дядька відповідно до вимог чинного законодавства України.

Листом № 831/06-22 від 01 липня 2016 року їй було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки форма наданого нею лікарського свідоцтва про смерть не відповідає формі визначеній наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року № 454 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.10).

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10 2000 року № 52/5 (у редакції 15 грудня 2015 року) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Отже, надане заявником лікарське свідоцтво про смерть, видане органом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку, як на державу окупанта, відповідно до норм і принципів міжнародного права, покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст.5 ч.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Частинами 2,4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Враховуючи те, ОСОБА_1 не має можливості надати для реєстрації смерті дядька ОСОБА_2 документи, встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, суд вважає за можливе встановити факт смерті 18 квітня 2016 року в м. Стаханов, Луганської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, задовольнивши тим самим заяву ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 256-259, 294,367 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, яка настала 18 квітня 2016 року в м. Стаханов Луганської області.

Рішення підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, що відповідає вимогам п. 1 ч. 8 ст. 367 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3