У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно із ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» з метою забезпечення відновлення здоров'я застрахована особа та члени її сім'ї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мали право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку і на умовах, визначених правлінням Фонду.

Пунктом 4.5 розділу 4 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду від 25 лютого 2009 року № 12 (далі - Порядок), передбачено виділення застрахованій особі путівки у двомісний номер з частковою оплатою в розмірі 20 % її вартості на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування. При цьому за умовами п. 4.13 розділу 4 Порядку часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься до каси страхувальника за основним місцем роботи застрахованої особи, а за відсутності каси - через установу банку на транзитний рахунок органу Фонду за місцем обліку страхувальника.

Рішенням комісії із соціального страхування комунального закладу освіти «Новопокровська СЗШ I-III» від 18 лютого 2014 року ОСОБА_3 як застрахованій особі у лютому 2014 року надано путівку № 47666 за рахунок коштів Фонду вартістю 6 510 грн, з яких підлягали сплаті застрахованою особою на користь Фонду 1 302 грн.

При цьому, незважаючи на факт пред'явлення відповідачем квитанції про часткову оплату вартості путівки, відповідно до п. 4.14 розділу 4 зазначеного Порядку грошові кошти у розмірі 20 % її вартості в сумі 1 302 грн на транзитний рахунок органу Фонду - Солонянської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - не надійшли. Направлена 2 лютого 2015 року з метою досудового врегулювання спору вимога залишена без задоволення. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 1 302 грн.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Фонд просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 виконала вимоги з оплати отриманої путівки та не є особою, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Санаторно-курортна путівка ОСОБА_3 була видана у встановленому законодавством порядку, при цьому не встановлено будь-яких неправомірних дій з боку відповідача щодо ненадходження сплачених нею за путівку грошових коштів на рахунок Фонду. Крім того, ненадходження сплачених відповідачем через банківську установу грошових коштів пов'язане з уведенням у ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасової адміністрації та розпочатої процедури ліквідації, а не з діями відповідача.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що згідно з протоколом № 4 засідання комісії із соціального страхування, рішення уповноваженого КЗО «Новопокровська СЗШ I-III ступенів» від 18 лютого 2014 року ОСОБА_3 як застрахованій особі було визначено допомогу на виділення путівки до санаторію вартістю 6 510 гривень з початком терміну 5 березня 2014 року, при цьому розмір часткової оплати путівки № 47666 складав 1 302 грн.

Пунктом 4.5 розділу 4 Порядку передбачено виділення застрахованій особі путівки у двомісний номер з частковою оплатою в розмірі 20 % її вартості на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування. При цьому за умовами п. 4.13 розділу 4 Порядку часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься до каси страхувальника за основним місцем роботи застрахованої особи, а при відсутності каси через установу банку на транзитний рахунок органу Фонду за місцем обліку страхувальника.

Санаторно-курортна путівка була використана застрахованою особою згідно з зворотним талоном до путівки № 47666.

З акта перевірки від 30 травня 2014 року № 189 Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації при проведенні суцільної перевірки дотримання страхувальником порядку видачі путівок на санаторно-курортне лікування та їх цільового використання порушень не встановлено.

Проте зафіксовано факт, що застрахованою особою ОСОБА_3 було здійснено часткову оплату за отриману до лікувально-оздоровчого закладу профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ім. Пирогова путівку № 047666 через ПАТ «Брокбізнесбанк», але грошові кошти на рахунок Солонянської МРВД не надійшли, що вбачається і з довідки Солонянської МРВД Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 12 червня 2015 року № 04-03-682.

Позивач в обґрунтування позову про стягнення коштів посилається на норми ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З квитанції від 21 лютого 2014 року № 66/123 убачається, що ОСОБА_3 через банк платника АТ «Брокбізнесбанк» було сплачено за путівку № 47666 1 302 грн, що складає 20 % її вартості.

Постановою правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 «Про віднесення ПАТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28 лютого 2014 року прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Брокбізнесбанк».

Таким чином, 21 лютого 2014 року відповідач ОСОБА_3 сплатила кошти за санаторно-курортну путівку, 28 лютого 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, отже відсутня вина відповідача у незарахуванні коштів на транзитний рахунок. У матеріалах справи відсутні відомості про встановлення будь-яких неправомірних дій з боку відповідача щодо ненадходження сплачених нею за путівку грошових коштів на рахунок Фонду, тому висновок суду про відмову у задоволення позову є правильним. Отже, відсутні правові підстави для застосування норм ст. 1212 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана