АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання окремого положення правочину недійсним та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивач звернулася із позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 21 серпня 2013 року між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту № R8В, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 35 100 грн. із сплатою 10 % річних за користування кредитом, строком повернення до 21 серпня 2016 року.

За пунктом 4.2 кредитного Договору відповідач встановив комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1.69% за період з 1-го по 36-й місяць користування кредитом від суми кредиту.

Посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 1056 ЦК України, п. 17 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», пункт 3.6 Правил, затверджених Постановою Правління НБ України від 10 травня 2007 року № 168, просила визнати недійсним пункт 4.2 вищевказаного кредитного Договору, зобов'язати відповідача повернути позивачці 11413.03 грн. шляхом зарахування їх на рахунок позивачки у цьому ж Банку та здійснити перерахунок заборгованості за Договором з урахуванням наслідків визнання окремих положень договору недійсними. (а.с.1-3)

Відповідач проти заявлених вимог заперечував, зазначав про відповідність положень договору вимогам законодавства. (а.с.40-43)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року позов задоволено частково, встановлено нікчемність пункту 4.2 Кредитного договору №R8В від 21 серпня 2013 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1, зобов'язано ПАТ «ВТБ Банк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11413 грн. шляхом зарахування їх на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у ПАТ «ВТБ Банк», відкритий ПАТ «ВТБ Банк» для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за договором, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. (а.с.46-47, 49-53)

В апеляційній скарзі відповідач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування скарги посилався на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначив, що рішення суду суперечить вимогам законодавства, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову.(а.с.56-59)

В судовому засіданні представник Банку - Пінтелін А.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, ОСОБА_1 була повідомлена шляхом вручення повістки її представнику - ОСОБА_3 про що у справі є докази. (а.с.99-100)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ (в редакції Закону чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору),у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до положень частини 4 ст. 11 вищевказаного Закону, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (далі - Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Відповідно до пункту 3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Судом встановлено, що 21 серпня 2013 року між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту № R8В, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 35 100 грн. із сплатою 10 % річних за користування кредитом, строком повернення до 21 серпня 2016 року. (а.с.4-12)

За пунктом 4.1 кредитного Договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів № НОМЕР_2 у відділенні «Ренесанс» ПАТ «ВТБ БАНК».

21 серпня 2013 року між Банком і ОСОБА_1 був укладений договір № 1312227 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів. (а.с.8)

За пунктом 4.2 кредитного Договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1.69 % від початкової суми кредиту. (а.с.4)

За пунктом 6.3 вищевказаного Договору, позичальник підписанням цього Договору надає Банку такі запевнення і гарантії, зокрема, що погодився із діючими умовами банківських та супутніх послуг, які сплачуються позичальником відповідно до Графіку згідно з додатком, який є невід'ємною частиною цього Договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

За Графіком згідно з додатком, Інформацією про умови кредитування, які містять підпис позивачки ОСОБА_1, остання була повідомлена та погодилась з умовами щомісячної сплати вищевказаної комісійної винагороди у розмірі 1.69%. (а.с.9-12, 69-73)

За заявою від 21 серпня 2013 року позивачка ОСОБА_1 дала доручення Банку 20 числа кожного місяця, починаючи з 20.09.2013 року перераховувати з її карткового рахунку № НОМЕР_2 відкритого у відділенні «Ренесанс» ПАТ «ВТБ БАНК» визначену суму для погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 21.08.2013 року згідно з Графіком повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг від 21.08.2013 року. (а.с.68)

Факту укладення кредитного договору і отримання у кредит коштів ОСОБА_1 не заперечувала.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною четвертою статті 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ, банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розрахункове обслуговування чи обслуговування кредитної заборгованості з використанням банківського поточного рахунку за укладеним договором № 1312227, є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії.

При укладенні вищевказаних кредитного Договору та Договору № 1312227 банківського поточного рахунку, позичальник ОСОБА_1 знала про вищевказані умови пунктів 4.1, 4.2, 6.3 кредитного Договору, свідомо погоджувалась з такими умовами та Графіком згідно з додатком, Інформацією про умови кредитування, про що свідчать її підписи на вищевказаних документах. В разі незгоди з такими умовами кредитного Договору та Договору банківського поточного рахунку, ОСОБА_1 мала можливість скористатись своїм правом та відповідно до положень ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом позивачка не скористалась, що свідчить про її згоду з такими умовами укладеного нею кредитного Договору та Договору банківського поточного рахунку.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що встановлені пунктом 4.2 кредитного Договору комісійні виплати не суперечать чинному законодавству і є характерними для відносин банківського кредиту при укладення сторонами кредитного договору та договору банківського поточного рахунку.

Тому, не підлягають задоволенню і похідні вимоги позивачки в частині зобов'язання ПАТ «ВТБ Банк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11413 грн. шляхом зарахування їх на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у ПАТ «ВТБ Банк», відкритий ПАТ «ВТБ Банк» для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за договором.

За таких обставин оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. При цьому колегія суддів погодилась з рішенням районного суду в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1, встановлення нікчемності пункту 4.2 Кредитного договору № R8В від 21 серпня 2013 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1, зобов'язання ПАТ «ВТБ Банк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11413 грн. шляхом зарахування їх на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у ПАТ «ВТБ Банк», відкритий ПАТ «ВТБ Банк» для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за договором і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/6943/2016

Унікальний номер 761/17007/15-ц

Головуючий у першій інстанції - ГуменюкА.І.

Доповідач Левенець Б.Б.