Провадження № 2/0182/985/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.06.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5

представників відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Нікопольської міської ради, комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради», третя особа Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, про визнання права власності на 14/41 частин домоволодіння, усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року, зобовязання вчинити певні дії; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_1, виконавчого комітету Нікопольської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, виконавчого комітету Нікопольської міської ради, третя особа Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року, суд

встановив:

ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, виконавчого комітету Нікопольської міської ради, комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради» (далі по тексту КП «Нікопольське ВУВКХ»), третя особа Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, про визнання права власності на 14/41 частин домоволодіння, усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року, зобовязання вчинити певні дії.

Під час судового засідання ОСОБА_10 неодноразово уточнював свої позовні вимоги та остаточно просив суд:

-визнати за ним право власності на 14/41 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі Дніпропетровської області;

-зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні його частиною житлового будинку, зобовязавши її відновити замощення до стіни будинку з східної сторони на відстані 1,0 м від стіни його будинку;

-заборонити ОСОБА_5 та членам її сімї використовувати вхід на подвіря під вїзд автомашини з причепом;

-зобовязати ОСОБА_5 виконати наступні роботи:

а) на ділянках стін та на фундаменті житлового будинку, де є тріщини, встановити контрольні маяки з гіпсу для проведення спостереження за просадкою ґрунту та технічним станом будівлі в цілому;

б) тріщини на стику замощення та стіни з східної сторони будинку заробити цегло - пісчаним розчином з метою виключення попадання води під фундамент;

-зобовязати ОСОБА_5 демонтувати водопровід підключений по проекту - схемі № 1633 від 06 травня 1985 року та підключитись до водопостачання по первісній схемі водопостачання будинку № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, розташований на межі домоволодінь № 4 та № 6 провулка Красногвардійського м. Нікополя.

-визнати рішення виконкому Нікопольської міської Ради № 586 від 17 вересня 1997 року в частині дозволу ОСОБА_11 зробити перебудову сараю під гараж незаконним та скасувати;

-визнати перебудований гараж сараєм «Б» та зобовязати ОСОБА_5 зареєструвати сарай «Б» замість гараж-сарай «Б» в органах реєстрації нерухомості на своє імя, заборонивши їй використовувати сарай «Б» під гараж;

-визнати проект-схему № 1633, затверджену КП «Нікопольське ВУВКХ» 06 травня 1985 року на проведення водопроводу на імя ОСОБА_11 незаконним та скасувати її;

-зобовязати ОСОБА_5 привести земельну ділянку з східної сторони від будинку № 2 до попереднього стану, відновивши межу згідно з планом відведення земельної ділянки для забудови житлового будинку.

Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності в порядку спадкування за законом на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 лютого 1991 року, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, реєстраційний № 2-249, належить 9/23 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі Дніпропетровської обл.

Відповідно до довідок КП «Нікопольське МБТІ» № 1629 від 06.04.2012 та № 5760 від 05.10.2012 вбачається, що за заявою колишнього співвласника частини будинку № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі Дніпропетровської обл. ОСОБА_11, яка доводиться матірю ОСОБА_5, та в звязку з добудовою до житлового будинку, рішенням Нікопольського виконкому за № 586 від 17 вересня 1997 року були змінені долі в праві власності на житловий будинок № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі та ОСОБА_11 було видано свідоцтво на право власності від 25 грудня 1997 року на 27/41 частин, про що ОСОБА_9 до вказаного вище часу було не відомо.

ОСОБА_12 з даними КП «Нікопольське МБТІ» доля житлового будинку з надвірними будівлями, яка належить позивачу, на теперішній час складає 14/41 частин.

ОСОБА_12 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4550-14 від 29 липня 2015 року, споруди: тамбур літера «а-4», добудований до житлового будинку розміром 4,30 х 1,35 м, площею 5,8 кв.м; літня кухня літера «Г» розміром 6,45 х 3,30 м, площею 21,3 кв.м; підвал зі входом літера «К» розміром 1,03 х 3,50 м, площею 3,6 кв.м, - не є самочинними, оскільки були побудовані до 05 серпня 1992 року та не викликають ніяких перешкод в користуванні власністю співвласнику ОСОБА_5, так як вони розташовані по другій бік від будівель відповідача.

ОСОБА_5 не надає позивачу згоди на зміну його частки у спільній власності, що змушує його звернутися до суду за захистом свого права.

Крім того, 05 жовтня 2012 року ОСОБА_9 отримав довідку КП «Нікопольське МБТІ» № 5760 від 05.10.2012 та дізнався про те, що ОСОБА_11 - колишній власник частини домоволодіння, яке зараз належить ОСОБА_5, зробила перебудову сараю під гараж на підставі рішення виконкому Нікопольської міської Ради № 586 від 17 вересня 1997 року.

Позивач вважає дане рішення незаконним та таким, що порушує його право власності, оскільки він не надавав згоди на дане переобладнання. Дане рішення було прийнято виконкомом Нікопольської міської ради без облаштування належним чином вїзду до цього гаражу, внаслідок

чого був самочинно переобладнаний існуючий вхід на подвіря під вїзд автомашини з причепом. ОСОБА_5 зайняла під заїзд частину сусідньої земельної ділянки власників будинку № 2 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, але при цьому в рішенні № 586 від 17.09.1997 не вирішувалось питання про відведення земельної ділянки за рахунок іншого власника для обладнання заїзду до гаражу, порушуючи при цьому його права землекористувача, які захищаються земельним законодавством. Також, ОСОБА_5 зробила бетонне покриття по всьому проходу на подвіря з вулиці, забетонували замощення до стіни будинку позивача зі східного боку. Щоденний рух машини ОСОБА_5 руйнує будинок, на стіні зявилися тріщини, що підтверджується актом обстеження від 12 вересня 2011 року.

До того ж, в звязку з переобладнанням сараю під гараж змінився розмір, конфігурація та цільове призначення земельних ділянок № 4 та № 2 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі без відома та згоди ОСОБА_9, що порушує вимоги статей 5, 96 ЗК України.

Таким чином, на думку позивача, перебудова сараю під гараж, який знаходиться у користуванні ОСОБА_5, здійснена з порушенням чинного законодавства та прав інших власників, а тому, необхідно відновити той стан, який існував до перебудови сараю під гараж, заборонивши будівлю «Б» використовувати під гараж. А рішення виконавчого комітету Нікопольської міської Ради № 586 від 17.09.1997 в частині дозволу перебудови сараю під гараж підлягає скасуванню як незаконне.

Також ОСОБА_9 вважає, що прокладення інженерних мереж - водопроводу до частини житлового будинку ОСОБА_5 відповідно до проекту-схеми № 1633 за 1985 рік на імя попереднього власника житлового будинку № 4 провулку Красногварійському в м. Нікополі ОСОБА_11, виконано без згоди другого співвласника ОСОБА_9 та з порушенням державних норм - пунктів 3.2; 40 ДБН В.1.1-5-2000 «Будівлі та споруди на відпрацьованих територіях та присаджувальних ґрунтах» таблиця 48 СНиП 2.04.02-84 «Водоснабжение. Наружные сети и сооружения», а саме:

а) в умовах просадки ґрунтів, до яких відноситься м. Нікополь, відстань від водопроводу при його прокладенні до стін фундаменту будинку повинна бути не менше 5,0 м, (фактично складає менше 1,0 м);

б) рити траншею під водопровід поблизу фундаменту будинку (фактично 0,80 м) та нижче його підошви не допускається.

Тому, ОСОБА_9 вважає, що відповідно до статті 393 ЦК України підлягає відновленню первісна схема водопостачання житлового будинку № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі. Водопровід, прокладений вздовж східної стіни будинку (двір ІІ) підлягає демонтажу.

У судовому засідання представники позивача ОСОБА_9 підтримали його позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник позовні вимоги ОСОБА_9 визнали частково. Не заперечили проти визнання за позивачем права власності на 14/41 частин житлового будинку № 4 по провулку Красногварійському в м. Нікополі Дніпропетровської області. В інший частині позовні вимоги не визнали, вважаючи їх необґрунтованими, через те що ОСОБА_5 є власником 27/41 частин домоволодіння № 4 по провулку Красногварійському в м. Нікополі Дніпропетровської області на підставі договору дарування від 19 лютого 1998 року.

Всі переобладнання сараю під гараж, здійснення проїзду до гаражу, проведення водопроводу до її частини домоволодіння були зроблені попереднім власником цієї частини домоволодіння ОСОБА_11 на законних підставах з дотриманням норм діючого на той час законодавства та за погодженням КП «Нікопольське ВУВКГ». Права інших співвласників домоволодіння та власників домоволодіння № 2 по провулку Красногварійському в м. Нікополі Дніпропетровської області порушені не були.

Вимоги ОСОБА_9 щодо зобовязання ОСОБА_5 відновити замощення зі східної сторони будинку на відстані 1,0 м вважає безпідставними, оскільки, як вказує сам позивач, зі східного боку від стіни її будинку ОСОБА_5 здійснила бетонне покриття замощення. Враховуючи те, що саме з бетону облаштовується замощення і воно існує, вимога позивача за первісним позовом є безпідставною.

В свою чергу ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

Свої вимоги мотивувала тим, що домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі належить їй та ОСОБА_9 на праві спільної власності, тому земельну ділянку вони повинні використовувати та розпоряджатися нею спільно. Однак ОСОБА_9 самовільно побудував тамбур «а-4», літню кухню «Г», підвал зі входом «К», чим фактично перешкоджає їй вільно користуватись земельною ділянкою.

До того ж, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_9 в частині заборони ОСОБА_5 використовувати вхід на подвіря під вїзд автомобіля, в подальшому їй будуть створені перешкоди щодо проїзду до її гаражу та вигрібної ями.

Тому вона просила суд зобовязати ОСОБА_9 усунути перешкоди в користуванні їй 27/41 частинами житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Нікополь, провулок Красногвардійський, № 4, шляхом знесення самовільно збудованого тамбуру «а-4», літньої кухні «Г», підвалу з входом «К», які будуть перешкоджати проїзду до її гаражу та вигрібної ями.

Перешкодою у користуванні її частиною житлового будинку (квартира № 1) є також те, що у звязку з тим, що ОСОБА_9 відгородив огорожею двір, яким користується (що раніше був у спільному користуванні співвласників), облаштував поблизу стіни будинку дворовий водопровідний кран (гусак), який не має організованого водовідведення, вона фактично позбавлена повноцінного обслуговування належної їй частини будинку з західної сторони. З цього боку у стіні будинку наявні значні тріщини, що підтверджується технічним висновком ПП «БЕСТ». Тому ОСОБА_5 просила суд також зобовязати ОСОБА_9 надати їй можливість доступу для обслуговування конструкцій свого житлового будинку з боку частини будинку, який належить ОСОБА_9, облаштувати хвіртку в огорожі двору та зобовязати ОСОБА_9 надати їй безперешкодний проїзд до гаражу та вигрібної ями через двір загального користування з західного боку будинку.

Згодом ОСОБА_5 уточнила свої позовні вимоги за зустрічним позовом та звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_13 та виконавчого комітету Нікопольської міської ради про усунення перешкод у користуванні частиною житлового дому, скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року та зобовязання вчинити певні дії.

Свої уточнені позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року було надано дозвіл власнику домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі Дніпропетровської області ОСОБА_14 на будівництво гаражу літера «Д».

На її думку дане рішення є незаконним та таким, що порушує її право власності, оскільки гараж літера «Д» було збудовано на відстані 50 см від колишньої межі між житловими домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, що суперечить чинним на той час будівельним нормам, без згоди інших власників, в тому числі ОСОБА_11 (колишній власник частини будинку № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, яка на даний час належить ОСОБА_5Д.). З вказаного гаража на подвіря ОСОБА_5 стікає вода, яка руйнує замощення, що спричиняє їй значні незручності.

Крім того, на відстані близько 50 см від межі між будинками № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_13 самочинно збудовані сарай та вбиральня, які порушують її права як власника та чинять перешкоди у користуванні належного їй частиною домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі.

ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року щодо надання дозволу ОСОБА_14 на будівництво гаражу літера «Д». Зобовязати ОСОБА_1 та ОСОБА_13 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_5 27/41 частинами житлового будинку з надвірними будівлями по провулку Красногвардійський, № 4 в м. Нікополі шляхом знесення самовільно збудованих сараю, вбиральні та гаражу літера «Д» по провулку Красногвардійському, № 2 у м. Нікополі.

Представники ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_5 не визнали та суду показали, що порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі фактично склався між попередніми співвласниками, про що свідчать межі, огорожі та два входи на подвіря з боку вулиці, які зазначені в технічних паспортах КП «Нікопольське БТІ» за різні роки.

Крім цього для обладнання заїзду до гаражу недостатньо було земельної ділянки домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі по ширині. Тому підстав для надання дозволу ОСОБА_5 для створення заїзду до гаражу та вигрібної ями через двір не має.

Для облаштування заїзду ОСОБА_5 зайняла сусідню земельну ділянку власників будинку № 2 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, але при цьому в рішенні виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року не вирішувалось питання про відведення земельної ділянки за рахунок іншого власника для обладнання заїзду до гаражу, порушуючи при цьому його права землекористувача, які захищаються земельним законодавством.

Споруди, які були побудовані ОСОБА_9 на земельній ділянці, яка знаходилася в його користуванні, не є самочинними, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4550-14 від 29 липня 2015 року та не чинять перешкоди іншому власнику домоволодіння ОСОБА_5

Відвід води від вуличного водопровідного крану також не створює перешкоди ОСОБА_5 у користуванні належній їй власності, а факт руйнування домоволодіння ОСОБА_5 нічим недоведений. Тому представники позивача просили суд відмовити ОСОБА_5 в задоволенні зустрічного позову.

ОСОБА_1 та ОСОБА_13 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_9, виконавчого комітету Нікопольської міської ради, третя особа Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року.

Під час судового засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_13 неодноразово уточнювали свої позовні вимоги та остаточно просили суд усунути перешкоди в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, розташованих по провулку Красногвардійський, № 2 в м. Нікополі шляхом зобовязання ОСОБА_5 знести незаконні надвірні будівлі: двоповерхову будівлю гаражу; вольєра для собаки; двох сараїв; мехмайстерню і теплицю, - які побудовані уздовж межі на відстані 50 см між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійський в м Нікополі в сторону домоволодіння № 4.

Зобовязати ОСОБА_5 та ОСОБА_9 перенести паркан між домоволодіннями № 2 і № 4 по провулку Красногвардійський в Нікополі, на 50 см по лінії загального двору ОСОБА_5 та ОСОБА_9 по довжині 20 м в бік домоволодіння № 4, відповідно до плану земельної ділянки домоволодіння № 2.

Визнати рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року в частині дозволу ОСОБА_11 зробити переобладнання сараю під гараж незаконним і скасувати його.

Свої вимоги мотивували тим, що вони є власниками домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, яке межує з домоволодінням № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, власниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_9

ОСОБА_1 та ОСОБА_13 вважають, що ОСОБА_11 (колишній власник частини домоволодіння, яке зараз належить ОСОБА_5Д.) з порушенням норм діючого законодавства, будівельних норм та без їх згоди переобладнала сарай під гараж на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року, про яке вони дізналися під час розгляду даної справи.

При наданні дозволу на переобладнання сараю під гараж не вирішувалося питання про відведення земельної ділянки за рахунок іншого землекористувача, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_13 вважають що було порушено їх право щодо користування земельною ділянкою, оскільки у них була незаконно вилучена частина земельної ділянки площею 10 кв.м

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 самовільно без їх згоди встановили між

домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі паркан-сітку, замінивши старий паркан, і перенесли паркан на 50 см вглиб домоволодіння № 2 по довжині межі до 20 м, розширивши для себе загальний двір, що підтверджується технічною документацією КП «Нікопольське МБТІ» станом на грудень 2011 року.

ОСОБА_14 не надавав 05 січня 1990 року згоди ОСОБА_11 на змінення конфігурації земельних ділянок між домоволодіннями № 2 і № 4 по провулку Красногвардійському в м Нікополі.

До того ж, ОСОБА_5, встановила вольєр для собаки, який примикає до спільного з ними паркану, уздовж якого неможливо пройти до вбиральні, так як собака кидається на них.

Також ОСОБА_5 по межі самовільно без їх згоди побудувала два сараї, мехмайстернню та теплицю. З даних будівель постійно біжить дощова (тала) вода, яка приводить до замочення ґрунту, що в подальшому може привести до руйнування надвірних споруд, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_13.

Тому ОСОБА_1 та ОСОБА_13 просили суд задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Під час розгляду справи ОСОБА_13 померла 20 квітня 2015 року. Відповідно до діючого законодавства України правонаступником після її смерті є ОСОБА_1, яка була судом залучена до участі у справі.

ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_5 не визнала та вважає їх необґрунтованими, оскільки гараж літера «Д» був побудований ОСОБА_14 з дозволу відповідного органу виконавчої влади та на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року, тому він не є самочинним. Сарай та вбиральня були побудовані до 5 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні власників, тому проведення технічної інвентаризації є необовязковим. До того ж, дані спорудження не створюють перешкоди ОСОБА_5, тому просила суд в позові їй відмовити.

Представники ОСОБА_9 та ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали. При цьому, представники ОСОБА_9 вважають, що паркан між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі по довжині межі до 20 м був незаконно встановлений ОСОБА_5, яка повинна його перенести згідно з технічною документацією, яка існувала на час встановлення паркану.

ОСОБА_5 вважає, що паркан між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі був встановлений попереднім власником ОСОБА_11 на законних підставах і зі згоди власника домоволодіння № 2 ОСОБА_14, який 05 січня 1990 року надав згоду ОСОБА_11 на змінення конфігурації земельних ділянок між домоволодіннями № 2 і № 4 по провулку Красногвардійському в м Нікополі. Всі інші споруди не є самочинними та не створюють перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її власністю, тому просила суд в позові їй відмовити.

Представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради позовні вимоги ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 щодо визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року в частині надання дозволу ОСОБА_11 (провулок Красногвардійський № 4 в м. Нікополі) зробити перебудову сараю під гараж з надбудовою одного поверху для обладнання технічного приміщення; та рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року в частині надання дозволу ОСОБА_14 (провулок Красногвардійський № 2 в м. Нікополі) побудувати гараж розміром 4,0 х 7,0 м, - не визнав, та суду показав, що дані рішення були прийняти в межах повноважень виконавчого комітету та на підставі діючого на той час законодавства. Тому підстав для їх скасування немає.

Представник КП «Нікопольське ВУВКГ» позовні вимоги ОСОБА_9 не визнав та суду показав, що водопровід у частині домоволодіння ОСОБА_5 був прокладений за узгодженням КП «Нікопольське ВУВКГ» та відповідно до чинних на той час нормам СНиП

2.04.02-84 (таблиця 48 зноска № 3 пункт 15.115) «Водопостачання. Зовнішні мережі і споруди», тому просив суд в позові ОСОБА_15 відмовити.

Третя особа Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради з позовом ознайомлено, про день розгляду справи були належним чином повідомлені. В судове засідання представник третьої особи не зявився та надав заяви про розгляд справи без його участі (а.с.173,242 том 1)

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши інвентарні справи № 5397 на житловий будинок № 2 та інвентарну справу № 5395 на житловий будинок № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі, допросивши представника КП «НМБТІ» та свідка ОСОБА_16, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що співвласниками домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі Дніпропетровської області на 9/23 частини є ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 лютого 1991 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-249 та зареєстрованого у КП «Нікопольське МБТІ» 05 лютого 1991 року за № 76 (а.с.8) та на 27/41 частини є ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого 19 лютого 1998 року Першою Нікопольською нотаріальною конторою за реєстровим № 1-611 та зареєстрованого у КП «Нікопольське МБТІ»27 лютого 1998 року за № 76 (а.с.49 том 1).

На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 812/4 «Про визнання права власності на житловий будинок та квартири» від 24 грудня 1997 року ОСОБА_11 (попередній власник частини домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі, яка зараз належить ОСОБА_5Д.) були замінені документи в односторонньому порядку через добудову до житлового будинку, внаслідок чого змінилися частки у спільній власності, та було видано свідоцтво про право приватної власності від 25 грудня 1997 року на 27/41 ідеальних часток, яке зареєстровано у КП «Нікопольське МБТІ» 30 грудня 1997 року (а.с.12-15 том 1).

Загальна площа земельної ділянки, яка рахується за домоволодінням № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі Дніпропетровської області, становить 888 кв.м, що підтверджується правоустановчими документами на дане домоволодіння та інвентарною справою № 5395. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі не визначався, але між ОСОБА_9 та попереднім співвласником ОСОБА_11 з 1988 року склався відповідний порядок користування присадибною земельною ділянкою, про що в судовому засіданні не заперечували сторони і ця обставина також підтверджується план-схемою (а.с.50-53,65 том 1) та інвентарною справою № 5397.

Співвласники зробили паркани та окремі входи до своєї частини домоволодіння, що доводиться висновком судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року та представники ОСОБА_9 і ОСОБА_5 у судовому засіданні це не спростовували.

Домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі Дніпропетровської області належить ОСОБА_1.:

-5/8 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_17, виданого 17 лютого 2012 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-193 (а.с.128-132 том 1);

-3/8 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_13, виданого 9 листопада 2015 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-1602.

Загальна площа земельної ділянки, яка рахується за домоволодінням № 2 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі Дніпропетровської області станом на 1998 рік становить 924 кв.м с урахуванням надлишків. На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 678 від 07 грудня 1977 року виділялася земельна ділянка площею 888 кв.м (а.с.138 том 1), що також підтверджується інвентарною справою № 5397.

Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі (на той час були ОСОБА_17 та ОСОБА_14С.) був визначений за ідеальними частками у власності 5/8 та 3/8 (а.с.136).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 2 і 3 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року, проведену Дніпропетровським НДІ судових експертиз, було встановлено, що будови та споруди, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, № 4, та якими фактично користується ОСОБА_9 складаються з:

-14/41 частин житлового будинку літера «А-1», загальною площею 26,1 кв.м,

-прибудови літера «а-3» (2010 року побудови);

-прибудови літера «а» (2010 року побудови);

-тамбуру літера «а-4»;

-літньої кухні літера «Г» (2010 року побудови);

-підвалу зі входом літера «К» (2010 року побудови);

-навісу літера «И»;

-гаражу літера «З»;

-вбиральні літера «Е»;

-навісу літера «Н»;

-споруд № 1, 4, 5, 8, 9, частини І.

Приймаючи до уваги «Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, експерт дійшов висновку, що дані споруди не є самочинними, але збільшення розмірів літньої кухні літера «Г» (з 12,5 кв.м до 21,3 кв.м) є самочинним, яка за технічним станом конструкцій може експлуатуватися надалі.

Гараж літера «Б-2», побудований у 1988 році, який належить ОСОБА_5 не є самочинним. Однак, для проїзду до гаражу літера «Б-2» був здійснений проїзд вздовж вікон житлового будинку, який належить ОСОБА_9, поверх облаштованого водопроводу, який розташований на відстані приблизно 1 м від фундаменту будинку, який створює додатковий шум, вібрацію, а тому експерт дійшов висновку, що заїзд у двір з східної сторони домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі не відповідає будівельним нормам та сприяє руйнації житлового будинку літера «А-1» про провулку Красногвардійському № 4. Розміщення гаражу повинно узгоджуватися з місцевими органами архітектури і містобудування (а.с.228-238 том 1).

Щодо проведення дослідження проїзду до зливної ями та гаражу літера «Б-2», які належать ОСОБА_5 через двір, який знаходиться у загальному користуванні співвласників ОСОБА_9 та ОСОБА_5, експерти висновку не дали, оскільки після призначення експертизи ОСОБА_5 відмовилась від проведення експертного дослідження, про що написала відповідну заяву (а.с.209 том 1).

Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій» будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може

мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

ОСОБА_9 звертався до Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради з приводу узаконення побудованих будівель по провулку Красногвардійському, № 4.

Листом № 400 від 13.03.2012 Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради повідомило його про необхідність звернення до суду щодо можливості визнання права власності на побудовані будівлі: прибудову «а-4» до житлового будинку, літню кухню «Г», підвал «К», у звязку з тим, що на 14/41 частин право власності в КП «Нікопольське МБТІ» належним чином після зміни ідеальних часток ОСОБА_9 не оформлено (а.с.16 том 1).

З урахуванням зміни ідеальних часток у домоволодінні № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі та приймаючи до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року та лист Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради № 400 від 13.03.2012 (а.с.16 том 1), суд вважає доцільним визнати за ОСОБА_9 право власності на 14/41 частин житлового будинку літера «А-1», загальною площею 26,1 кв.м, з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, № 4, та складаються з:

-прибудови літера «а-3»;

-прибудови літера «а»;

-тамбуру літера «а-4»;

-літньої кухні літера «Г»;

-підвалу зі входом літера «К»;

-навісу літера «И»;

-гаражу літера «З»;

-вбиральні літера «Е»;

-навісу літера «Н»;

-споруд № 1, 4, 5, 8, 9, частини І.

Суд не може взяти до уваги доводи ОСОБА_5 в тій частині, що дані споруди суттєво порушують її права як співвласника будинку та в майбутньому, якщо вона не зможе користуватися заїздом, яким користується на даний час, можуть чинити їй перешкоди проїзду до гаражу та вигрібної ями, оскільки дані доводи нею не доведені.

Відповідно до вимог частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача, ОСОБА_5 в порушення вимог статті 11 ЦПК України суду не надано.

ОСОБА_12 статті 10 та частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_5 розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи те, що відповідно до вимог частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що ОСОБА_5 не довела той факт, що зведені ОСОБА_9 споруди: тамбур «а-4», літня кухня «Г» та підвал зі входом «К», - створюють їй перешкоди у користуванні належної їй власністю.

З цих самих підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_9 щодо зобовязання його усунути перешкоди в користуванні нею 27/41 частинами житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Нікополь, провулок Красногвардійський, № 4, шляхом знесення самовільно збудованого тамбуру «а-4», літньої кухні «Г», підвалу з входом «К», які будуть перешкоджати проїзду до її гаражу та вигрібної ями; та зобовязання ОСОБА_9 облаштувати хвіртку огорожі двору для обслуговування ОСОБА_5 конструкції житлового будинку.

До того ж, відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу

місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Тобто право на звернення до суду з позовом про перебудови чи знесення самочинно побудованої споруди надано відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування, а фізичній особі такого права діючим законодавством не надано.

Між тим, орган державної влади або органу місцевого самоврядування у цій справі з позовом до ОСОБА_9 про знесення самочинно збудованих споруд до суду не звертався.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

ОСОБА_12 частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (стаття 4 ЦПК України).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_5 щодо заборони ОСОБА_5 використовувати вхід на подвіря під заїзд автомашини з причепом та вимоги ОСОБА_5 за зустрічним позовом до ОСОБА_9 щодо зобовязання надати їй безперешкодний проїзд до гаражу та вигрібної ями через двір загального користування з західного боку будинку в разі задоволення вимог до неї щодо заборони використовувати заїзд, яким вона користується на теперішній час, - задоволенню не підлягають, як заявлені передчасно, оскільки діючим законодавством (статті 3 ЦПК України, стаття 15 ЦК України) передбачено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, між співвласниками домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі вже склався відповідний порядок користування присадибною земельною ділянкою.

До того ж, вимоги пункту 3.25. «б» ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» забороняють розміщення вигрібної ями або септика на території спільного домоволодіння.

У судовому засідання представники ОСОБА_9 показали, що позивач не перешкоджає обслуговувати ОСОБА_5 конструкції житлового будинку, який належить їй на праві власності.

Жодних доказів з цього приводу ОСОБА_5 суду не надала.

Нормою статті 103 ЗК України передбачено, що в ласники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Приймаючи до уваги те, що створення заїзду у двір з східної сторони домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі не відповідає будівельним нормам, сприяє руйнації житлового будинку літера «А-1» про провулку Красногвардійському № 4, який належить на праві власності ОСОБА_9, завдає незручності (неприємні запахи, шумове забруднення),суд, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року, знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_9 в частині зобовязання ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, з східної сторони від домоволодіння № 2, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський.

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_9 і ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнати рішення виконавчого комітету Нікопольської міської Ради № 586 від 17 вересня 1997 року в частині дозволу ОСОБА_11 зробити перебудову сараю під гараж незаконним та його скасування; визнання перебудованого гаражу сараєм «Б» та зобовязання ОСОБА_5 зареєструвати сарай «Б» замість гараж-сарай «Б» в органах реєстрації нерухомості на своє імя, заборонивши їй використовувати сарай «Б» під гараж, - задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішення виконавчого комітету Нікопольської міської Ради № 586 від 17 вересня 1997 року було дозволено ОСОБА_11 (провулок Красногвардійський, № 4) зробити перебудову сараю під гараж з надбудовою одного поверху для обладнання технічного приміщення (а.с.38 том 2).

Дане рішення було прийнято виконкомом в межах своїх повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в України».

Питання, щодо відведення земельної ділянки під заїзд або зміни конфігурації земельних ділянок за фактичним користуванням не входить до компетенції виконавчого органу, оскільки відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад (пункт 34).

Оскільки гараж літера «Б-2», побудований у 1988 році, який належить ОСОБА_5 не є самочинним, був переобладнаний за законних підставах, тому суд вважає не обґрунтованими вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_1 щодо визнання гаражу сараєм та зобовязання ОСОБА_5 зареєструвати сарай «Б» замість гараж-сарай «Б» в органах реєстрації нерухомості на своє імя, заборонивши їй використовувати гараж.

З цих самих підстав суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнати недійсним рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року в частині надання дозволу ОСОБА_14 побудувати гараж розміром 4,0 х 7,0 м

Рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року в частині надання дозволу ОСОБА_14 побудувати гараж розміром 4,0 х 7,0 м (а.с.46 том 2) було прийнято виконкомом в межах своїх повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в України».

Крім того, ОСОБА_5 в підтвердження даних позовних вимог до ОСОБА_1 та виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання рішення незаконним та його скасуванні не надала суду в порушення вимог статті 11 ЦПК України відповідних доказів про те, що дане рішення було прийнято виконком з порушенням законодавства або даний гараж був побудований з порушенням санітарних норм та правил.

Суд також знаходить необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_5 та КП «Нікопольське ВУВКХ» про визнання проект-схеми № 1633, затвердженої КП «Нікопольське ВУВКХ» 06 травня 1985 року на проведення водопроводу на імя ОСОБА_11 незаконним та скасування її; зобовязання ОСОБА_5 демонтувати водопровід підключений по проекту - схемі № 1633 від 06 травня 1985 року та підключитись до водопостачання по первісній схемі водопостачання будинку № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, розташований на межі домоволодінь № 4 та № 6 провулка Красногвардійського м. Нікополя.

Судом встановлено, що водопровід ОСОБА_11 був проведений за погодженням КП «Нікопольське ВУВКХ» та відповідно до проект-схеми № 1633 від 06 травня 1985 року.

У судовому засіданні представник КП «Нікопольське ВУВКХ» ОСОБА_18 суду показав, що нормами СНиП 2.04.02-84 пункт 15.115 таблиця 48 зноска 3 «Воснабжение. Наружные сети и сооружения», які діяли на час прокладення водопроводу, допускалася прокладка водопроводу в гільзі.

Ухвалою суду від 14 квітня 2016 року суд зобовязав КП «Нікопольське ВУВКХ» провести обстеження водопроводу за адресою: м. Нікополь, провулок Красногвардійський № 4 на відповідність нормам СНиП.

ОСОБА_12 обстеження № 00001297 від 25 травня 2016 року на території домоволодіння ОСОБА_5 водопровід від оглядового колодязя прокладений у чохлі діаметром 2 дюйма, чохол зафіксований та відповідає технічним умовам.

Суд не може прийняти до уваги висновки судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року в тій частині, що водопровід, яким користується ОСОБА_5, прокладений з порушенням вимог ДБН В.2.5-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», з тих підстав, що ДБН В.2.5-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування» були затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 08 квітня 2013 року № 133 та від 28 серпня 2013 року № 410; набули

чинність з 01 січня 2014 року (з цього часу втратили чинність на території України СНиП 2.04.02-84 «Водоснабжение. Наружные сети и сооружения»).

Отже, на час прокладення водопроводу на підставі проект-схеми № 1633, затвердженої КП «Нікопольське ВУВКХ» 06 травня 1985 року, у частині домоволодіння, яким зараз користується ОСОБА_5, діяли норми СНиП 2.04.02-84 «Водоснабжение. Наружные сети и сооружения», тому водопровід був прокладений з додержанням технічних умов.

Суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_9 щодо зобовязання ОСОБА_5 відновити замощення до стіни будинку з східної сторони на відстані 1,0 м від стіни його дома, оскільки дане замощення існує, що також відображено у висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року.

Статтею 16 частиною 2 ЦК України визначений вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, нормою даної статті не передбачений такій спосіб захисту цивільних прав чи інтересів, як зобовязання особи виконати роботи на ділянках стін та на фундаменті житлового будинку, де є тріщини; встановити контрольні маяки з гіпсу для проведення спостереження за просадкою ґрунту та технічним станом будівлі в цілому; відремонтувати тріщини на стику замощення та стіни з східної сторони будинку з метою виключення попадання води під фундамент. Тому в даній частині позовні вимоги ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Не знайшло в суді підтвердження того, що водоколонка, якою користується ОСОБА_9, не має організованого водовідведення, в результаті чого вода потрапляє під стіни житлового будинку ОСОБА_5

Так, під час проведення судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року були дослідженні водоколонка № 4 з організованим водовідводом від прибудови до клумби та колонка № 6, яка знаходиться на незначній відстані від даної споруди та якою користується ОСОБА_5, та не було встановлено прямого причинно-наслідкового звязку між руйнацією житлового будинку від даних водоколонок (а.с.229-238).

Тому вимоги ОСОБА_5 за зустрічним позовом щодо зобовязання ОСОБА_9 виконати організований відвід води від вуличного водопровідного крану з уклоном від стіни житлового будинку та інших будівель, задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, в частині зобовязання відповідачів за даним позовом відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом перенесення паркану між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі Дніпропетровської області на 50 см по лінії двору, який перебуває в загальному користуванні даних відповідачів, по довжині 20 м в бік домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі Дніпропетровської області.

При огляді інвентарних справ на житлові будинки № 2 і № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі було встановлено, що власникам домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської ради народних депутатів № 678 від 07 грудня 1977 року була виділена земельна

ділянка площею 888 кв.м Згодом під час проведення інвентаризації були виявлені надлишки та загальна площа земельної ділянка складала 945 кв.м. На час останньої інвентаризації 07 грудня 2011 року у власників домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському перебуває земельна ділянка площею 965 кв.м (а.с.50-53).

На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради народних депутатів № 678 від 07 грудня 1977 року власникам домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі була виділена земельна ділянка площею 888 кв.м Під час проведення інвентаризації були виявлені надлишки та загальна площа земельної ділянка складала 924 кв.м

На час проведення кадастрової зйомки щодо визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - 29 грудня 2014 року, яка була призначена комісією з вирішення земельних спорів Нікопольської міської ради, у власників домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійському ОСОБА_1 та ОСОБА_13 визначена земельна ділянка площею 895 кв.м (а.с.21-31 том 2). Оскільки ОСОБА_5 на засідання комісії не зявилась, комісія 26 березня 2015 року прийняла рішення рекомендувати ОСОБА_1 звернутися до суду для вирішення питання у судовому порядку (а.с.20 том 2).

У судовому засіданні ОСОБА_5 не спростовувала факт облаштування попереднім власником ОСОБА_11 проїзду до належної їй частини будинку (провулок Красногвардійський, № 4) за рахунок земельної ділянки по провулку Красногвардійському № 2, та вважає, що він був зроблений на законних підставах та за згодою попереднього власника домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійському.

У матеріалах інвентарної справи № 5397 на житловий будинок № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі є заява ОСОБА_11 на імя голови Нікопольського виконкому від 05 січня 1990 року, де вона просила затвердити зміни конфігурації земельної ділянки по фактичному користуванню та дорізати до ділянки № 4/1 від ділянки № 2 площу розміром 20 кв.м (а.с.110 том 1).

Однак, рішення по цьому питанню Нікопольською міською радою не приймалося, що підтвердив у суді представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради.

Під час проведення судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року експерт дійшов висновку, що земельна ділянка домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському збільшилася за рахунок земельної ділянки домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійському та співвласником ОСОБА_5 облаштований прохід (проїзд).

Інших доказів на підтвердження правомірності володіння або користування суміжною ділянкою, яка використовується ОСОБА_5 для проїзду з дозволу відповідного органу виконавчої влади або місцевої ради, остання суду не надала.

Враховуючи те, що питання, які регулюють земельні відносини, відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, а рішення Нікопольської міської ради щодо зміни конфігурації земельної ділянки по фактичному користуванні між власниками домоволодіння № 2 і № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі не приймалося, суд, приймаючи до уваги рішення комісії з вирішення земельних спорів Нікопольської міської ради від 26 березня 2015 року, та захищаючи права землекористувача ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 152 ЗК України, знаходить її позовні вимоги в частині зобовязання співвласників домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом перенесення паркану між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі - обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

В той же час вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання ОСОБА_5 знести два сараї, мехмайстернню, вольєр для собак, теплицю, гараж та вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 щодо зобовязання знести сарай з туалетом, гараж «Д» задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом вже було встановлено, що перебудований сарай під гараж не є самочинною перебудовою, оскільки рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року було дозволено ОСОБА_11 (провулок Красногвардійський, № 4) зробити перебудову сараю під гараж з надбудовою одного поверху для обладнання технічного приміщення (а.с.38 том 2).

До того ж, відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від

проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Тобто право на звернення до суду з позовом про перебудови чи знесення самочинно побудованої споруди надано відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування, а фізичній особі такого права діючим законодавством не надано.

Між тим, орган державної влади або органу місцевого самоврядування у цій справі з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих споруд до суду не звертався.

Тому підстав для задоволення позовних вимог про знесення спірних споруд на підставі позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_1 немає.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати на користь ОСОБА_9 в розмірі 1 788 (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім) гривен та на користь ОСОБА_1 - 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 14, 15, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ГПК України, 152, 158 ЗК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на 14/41 частин житлового будинку літера «А-1», загальною площею 26,1 кв.м, з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, № 4, та складаються з:

-прибудови літера «а-3»;

-прибудови літера «а»;

-тамбуру літера «а-4»;

-літньої кухні літера «Г»;

-підвалу зі входом літера «К»;

-навісу літера «И»;

-гаражу літера «З»;

-вбиральні літера «Е»;

-навісу літера «Н»;

-споруд № 1, 4, 5, 8, 9, частини І.

Зобовязати ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, з східної сторони від домоволодіння № 2, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський.

В іншому в позові ОСОБА_9 відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_5 відмовити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні домоволодінням № 2, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, зобовязавши ОСОБА_5 та ОСОБА_9 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом перенесення паркану між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі Дніпропетровської області на 50 см по лінії двору, який перебуває в загальному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_9, по довжині 20 м в бік домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі Дніпропетровської області.

В іншому в позові ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати на користь ОСОБА_9 в розмірі 1 788 (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім) гривен та на користь ОСОБА_1 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_19