Справа № 152/991/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування,
04.07.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 19.03.2008 року померла її матір ОСОБА_2, а ще до того 08.11.1992 року помер батько ОСОБА_3.
Після смерті батьків залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Миру, 44, в с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області, власником якого був її батько.
Вона є спадкоємцем майна після смерті матері по заповіту, інші спадкоємці її сестра ОСОБА_4 та племінник ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовилися, про що подали відповідні заяви.
Проте оформити спадкові права на житловий будинок вона не може через відсутність свідоцтва про право власності на будинок.
Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області їй було відмовлено в оформленні спадщини на будинок через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться на вул. Миру, 44, в с. Стрільники, Шаргородського району, на імя її померлого батька ОСОБА_6, не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_7, що діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 15.06.2016 року ( а.с.49) не зявилися.
19.07.2016 року представником позивачки адвокатом ОСОБА_7 до суду подано заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.102).
Представник відповідача Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки (а.с.57).
Таким чином, суд вважає, що відповідач Стрільницька сільська рада належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи і його представник не зявився до суду без поважних причин, заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 05.07.2016 року, до суду не надав.
Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не зявився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка та її представник не зазначили заперечень щодо заочного розгляду справи, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивачки подав заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.
Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 08.11.1992 року в с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №348549, виданим виконавчим комітетом Стрільницької сільської ради (а.с.12).
ОСОБА_6 по день смерті, що сталася 08.11.1992 року, постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Миру (в минулому Леніна), 44, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Стрільницької сільської ради за №493 від 12.03.2016 року (а.с.13).
Після смерті ОСОБА_6 залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на вул. Миру, 44, в с. Стрільники Шаргородського району.
Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла його дружина ОСОБА_2 відповідно до норм цивільного законодавства України, що було чинним на час смерті спадкодавця, яка проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.10), довідкою виконавчого комітету Стрільницької сільської ради за №576 від 17.05.2016 року, з якої також вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла дружина ОСОБА_2 шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, розпорядившись його особистими речами (а.с.14-15), витягами з погосподарських книг за 1991-1995 роки (а.с.43-44).
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2, прийнявши спадщину після смерті чоловіка, не оформила свої спадкові права на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6, оскільки померла 19.03.2008 року.
Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії 1-ЖД №132537 (а.с.11).
Судом встановлено, що ОСОБА_6, спадщину після смерті якого прийняла матір позивачки ОСОБА_2, був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями верандою, літньою кухнею, сараєм, гаражем, погребом, що знаходяться в с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області, на вул. Миру, 44.
Так, відповідно до даних з погосподарських книг за 1953-1955 роки, 1955-1957 роки, 1958-1960 роки, 1961-1963 роки, 1964-1966 роки, 1967-1969 роки, 1986-1990 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки ОСОБА_6 значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в с. Стрільники на вул. Миру, 44. За даними погосподарських книг за період з 1991 року по 1995 рік, тобто на час смерті спадкодавця в 1992 році, ОСОБА_6 так само зареєстрований як власник житлового будинку з господарськими будівлями та голова двору по вул. Миру, 44, в с. Стрільники (а.с.30-44). Головою двору після смерті ОСОБА_6 зазначена дружина останнього ОСОБА_2 (а.с.45-46), що померла 19.03.2008 року.
Також, згідно із даними з погосподарських книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житлового фонду на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с.20), пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, ОСОБА_6 зазначений головою двору та власником будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Стрільники на вул. Миру, 44 (а.с.41-42).
З довідки виконавчого комітету Стрільницької сільської ради від 04.05.2016 року за №549 вбачається, що власником будинку по вул. Миру, 44, в с. Стрільники Шаргородського району є ОСОБА_6 на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року (а.с.18).
Вказаний факт також підтверджується довідкою КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 26.04.2016 року за № 139, з якої вбачається, що згідно з архівними даними КП право власності на будинок по вул. Миру, 44, в с. Стрільники за ОСОБА_6 не зареєстровано (а.с.19).
З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №44 по вул. Миру в с. Стрільники вбачається, що будинок 1955 року будівництва. Будинок має 52% зносу (а.с.24). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, 41-60% зносу означає, що експлуатація елементів будинку можлива лише при умові їх ремонту.
Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_6 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Стрільники на вул. Миру, 44.
При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.
На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.20).
Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.
Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга».
Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.
Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.
Згідно з пунктом 62 ОСОБА_8 про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками №№ 32 та 33 до ОСОБА_8 про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.
Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
ОСОБА_8 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.
З листа-розяснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом обєкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію обєктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По обєктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами) (а.с.21).
Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності ОСОБА_6 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Стрільники по вул. Миру, 44, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_6, яку прийняла, але не оформила ОСОБА_2, матір позивачки.
Свої спадкові права на житловий будинок, що залишився після смерті ОСОБА_6 і входить до складу спадщини, спадкоємець ОСОБА_2 не оформила, а померла 19.03.2008 року (а.с.11). На час смерті ОСОБА_2 з нею разом проживав та був зареєстрований син ОСОБА_9, який також помер (а.с.85).
Таким чином, до складу спадщини, що залишилася після смерті матері позивачки ОСОБА_2 входить, крім іншого, і житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на вул. Миру, 44, в с. Стрільники Шаргородського району.
Спадкоємцем померлої ОСОБА_2 на земельну ділянку за заповітом є дочка останньої ОСОБА_1 (а.с.74), яка спадщину після смерті матері прийняла та оформила у передбаченому законодавством України порядку зокрема, на земельну ділянку площею 1,9506 гектарів, розташовану на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 002832, виданого Шаргородською РДА 13.06.2003 року (а.с.93).
Інші спадкоємці після смерті батьків позивачки її сестра ОСОБА_4 та племінник ОСОБА_5, спадщини не прийняли і на неї не претендують, про що написали відповідні заяви (а.с.26-28).
Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження позивачки (а.с.9); свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8); матеріалами спадкової справи до майна померлої 19.03.2008 року ОСОБА_2 за №863/08 (а.с.63-100).
За будинком по вул. Миру (Леніна), 44, в с. Стрільники рахується земельна ділянка площею 0,51 га, що підтверджується витягом з рішення 23 сесії 5 скликання Стрільницької сільської ради від 20.09.2009 року № 231 про внесення змін та доповнень до рішення 14 сесії 21 скликання Стрільницької сільської ради від 06.04.1994 року «Затвердження рішень виконкомів сільської ради» (а.с.25).
У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться в с. Стрільники на вул. Миру, 44, позивачці ОСОБА_1 відмовлено 22.05.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.
Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.
Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.
Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України).
Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України).
Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.
Оскільки право ОСОБА_1 на оформлення її спадкових прав на майно померлої ОСОБА_2, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 у порядку діючого на той час ЦК УРСР, але не оформила свої спадкові права, порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України,
Позов ОСОБА_1 до Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: