Кодимський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________
Справа № 503/103/16-ц
Провадження №2/503/189/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 у квітні 2016 року звернулася до Кодимського районного суду Одеської області із позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу жилого будинку та визнання права власності на нього.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позові вказала, що 24 квітня 2014 року між нею та ОСОБА_4 було досягнуто домовленості про купівлю-продаж жилого будинку, розташованого в с.Олексіївка, по провулку Виноградний, 3 Кодимського району Одеської області.

При укладені вказаного правочину ними було погоджено всі належні умови купівлі-продажу житлового будинку, зокрема щодо ціни 10 000 (десять тисяч) гривень, передачі будинку у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі. Вона повністю сплатила продавцеві кошти за будинок, що підтверджується наданою ним розпискою, після чого виселилася до спірного будинку, який їй разом з правовстановлюючими документами на нього передав продавець.

Однак, належно оформити укладений правочин та його нотаріально посвідчити не встигли через раптову смерть продавця ОСОБА_4, яка сталася 28 травня 2014 року.

Спадкоємцем померлого є його донька ОСОБА_3, до якої і предявлений цей позов.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати договір купівлі-продажу спірного будинку дійсним та визнати за нею право власності на зазначений будинок із господарськими будівлями.

Представник позивача ОСОБА_1 (діє відповідно до угоди про надання правової допомоги №67 від 11 листопада 2015 року та ордера серії ОД №024344 від 11 листопада 2015 року) в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, стверджуючи про втрату позивачем можливості належним чином оформити спірний правочин через смерть продавця.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без неї. В заяві вказала, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, оскільки її батько ОСОБА_4 дійсно продав будинок ОСОБА_2, яка сплатила йому за нього грошові кошти. Дана угода укладалася в її присутності.

З огляду на постійне проживання відповідача за межами України, суд у відповідності з вимогами ч.2 ст.158 ЦПК України вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши долучені до позову письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини.

Так, згідно із ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року позивач ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, вчиненим у простій письмовій формі, придбала у ОСОБА_5 жилий будинок №3, розташований в с.Олексіївка, по провулку Виноградний Кодимський район Одеської області.

На підтвердження вказаного правочину сторони у простій письмовій формі склали розписку, домовившись у подальшому укласти письмовий договір купівлі-продажу, який нотаріально посвідчити.

На виконання вказаного правочину позивач ОСОБА_2 сплатила продавцеві обумовлену вартість будинку в сумі 10000 грн., а той, у свою чергу, прийняв цю плату та передав позивачеві будинок і документи на нього, які позивач прийняла.

Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обовязки.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

У ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно із ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним.

Проте, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу майна належить його власнику.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником спірного будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Олексіївською сільською радою Кодимського району Одеської області від 02 березня 2004 року. Отже, в момент укладення спірного правочину продавець був власником вказаного нерухомого майна та мав право його відчужувати.

Згідно із ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, є необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони досягнуто згоди.

Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передала продавцеві грошові кошти в сумі 10000 грн., що підтверджується письмовою розпискою, наявною у справі, та прийняла майно у своє володіння, а продавець прийняв грошові кошти як плату за вказаний будинок та передав його, а також правовстановлюючі документи на нього позивачеві, які позивач прийняла, що свідчить про виконання сторонами умов вказаного правочину.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обовязки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема смерть продавця ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №379908, виданим 03 червня 2014 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області, внаслідок чого можливість нотаріального посвідчення спірного правочину втрачено.

Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсним правочин купівлі-продажу жилого будинку №3, розташованого в с.Олексіївка провулок Виноградний Кодимського району Одеської області, укладений 24 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на жилий будинок №3, розташований в с.Олексіївка, провулок Виноградний Кодимського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.