У Х В А Л А

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від

17 червня 2014 року позов ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав спільними майном подружжя кошти, що знаходилися на карткових рахунках відкритих на ім'я ОСОБА_6 у розмірі 60 тис. 319 грн 86 коп; стягнув з останнього на користь ОСОБА_4 30 тис. 159 грн 93 коп.; вирішив питання розподілу судових витрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд Сумської області 30 вересня 2015 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року скасував та ухвалив нове рішення, яким провів поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді грошових коштів, що знаходилися в установах банку на карткових рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_6 у період з

1 липня до 26 вересня 2013 року включно на загальну суму 1 млн 913 тис.

620 грн; стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 833 тис. 784 грн - Ѕ частину грошових коштів на зазначених рахунках; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнила, рішення Апеляційного суду Сумської області 30 вересня

2015 року скасувала та залишила в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року.

29 вересня 2016 року до Верховного Суду України звернулися

ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня

2016 року, з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 57,

60 Сімейного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявники надали ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня й 5 жовтня 2016 року, а також постанови Верховного Суду України від 2 жовтня

2013 року, 1 липня 2015 року та 7 вересня 2016 року.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 виходив із того, що спільне ведення господарства між сторонами припинено з 17 липня 2013 року, і позивачкою не доведено, що після цієї дати поточні рахунки відповідача в установах банку поповнювались за рахунок спільних сімейних коштів (доходів подружжя). При цьому суд установив, що до 26 вересня 2013 року - часу розірвання шлюбу, сторони займалися підприємницькою діяльністю, кожен окремо в своєму магазині і кожен отримував доход від своєї підприємницької діяльності.

Надана для порівняння ухвала від 5 жовтня 2016 року не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував постановлену у справі ухвалу апеляційного суду та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Ухвалою від 10 червня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили в задоволенні позовних вимог про визнання майна особистою приватною власністю з підстав того, що спірний автомобіль придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, і позивач не довів факт придбання його за особисті кошти.

У наданому для порівняння судовому рішенні та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, встановлено різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України містяться такі висновки:

- майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України (постанова від 2 жовтня 2013 року (6-796цс13);

- для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова від 1 липня 2015 року (6-612цс15);

- статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя (постанова від 7 вересня 2016 року

(6-801цс16).

Порівняння змісту наданих постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності за заявою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук