АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3881/16 Головуючий 1 інст. Бондарєва І.В.
Справа № 2033/2-11/11
Категорія : житлові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В..,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою, знесення самочинної прибудови, треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_3 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою, знесення самочинної прибудови, треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_3.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що вона є власником 3/5 частин житлового будинку №66/16 по вул.. Ватутіна у місті Харкові з прибудовами та відповідною частиною надвірних будівель за вказаною адресою на земельній ділянці площею 648 кв.м. Власником 2/5 частин є відповідачка. Ще у 1957 році між її батьком як колишнім співвласником домоволодіння та іншими співвласниками була прийнята домовленість про розподіл земельної ділянки і збудовано паркан між ними, який стояв до 2005 року. Відповідач самовільно переставив паркан, чим порушив її права як співвласника нерухомості.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою між сторонами відповідно до ідеальних частин співвласників, а також провести поділ будинку та виділити їй в натурі на її частку: в житловому будинку «А-1» приміщення літ. 1-3 площею 18,2 кв.м., літ. 1-4 площею 0,7 кв.м., літ. 1-5 площею 11,6 кв.м., в житловій прибудові «А1-1» приміщення 1-1, 1-2, 1-8 загальною площею 22,8 кв.м., в прибудові «а» приміщення 1-6 площею 1,1 кв.м., 1-7 площею 9,3 кв.м., а також тамбур «а3», тамбур «а7», ганок «а8», ? частину сараю літ. «Б», льох «Ж», сарай «Д», вбиральню «Е», огорожу №1, 4,5, дворовий водопровід №3. Зобовязати відповідача демонтувати самовільно збудовану прибудову літ. «а5» до прибудови літ. «а» житлового будинку літ. «А-1».

Представник відповідача у судовому засіданні проти поділу будинку в натурі за варіантом фактичного користування не заперечувала, а у задоволенні вимог щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою та про знесення самочинного будівництва, - просила відмовити.

Третя особа ОСОБА_3, як землекористувач суміжного домоволодіння по вул.. Ватутіна, 66-а в місті Харкові, не заперечувала проти поділу домоволодіння сторін, проте заперечувала проти самозахвату частини земельної ділянки, яка відноситься до її домоволодіння.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Проведено поділ житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих за адресою: м.Харків, вул.. Ватутіна, 66/16, відповідно до варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 січня 2011 року. Виділено в натурі ОСОБА_1 по житловим будівлям: в житловому будинку «А-1» житлову кімнату літ. 1-3 площею 18,2 кв.м., комору літ. 1-4 площею 0,7 кв.м., житлову кімнату літ. 1-5 площею 11,6 кв.м., в житловій прибудові «А1-1» житлову прибудову (приміщення 1-1, 1-2, 1-8) загальною площею 22,8 кв.м., в прибудові «а» комору 1-6 площею 1,1 кв.м., кухню 1-7 площею 9,3 кв.м. По надвірним будівлям: тамбур «а3», тамбур «а7», ганок «а8», ? частину сараю літ. «Б», льох «Ж», сарай «Д», вбиральню «Е», огорожу №1, 4, ворота 5, дворовий водопровід №3. Усього ОСОБА_1 виділено майна на суму 61 668 грн., що відповідає 64/100 частинам усього домоволодіння. Виділено в натурі ОСОБА_2, як спадкоємцю ОСОБА_4, по житловим будівлям: в житловому будинку «А-1» житлову кімнату 2-2 площею 18,2 кв.м., житлову кімнату 2-3 площею 12,4 кв.м., в прибудові «а» частину коридору 2-1 площею 7,2 кв.м. По надвірним будівлям: льох літ. «В», ? частина сараю літ. «Б», огорожа №2, хвіртка №6. Усього відповідачці виділено майна на суму 34 543 грн., що відповідає 36/100 частинам усього домоволодіння. У задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою та знесення самочинної прибудови, - відмовлено. Після набрання рішенням законної сили вирішено скасувати накладені у справі арешти на спірне майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом першої інстанції не враховано її конституційних прав як на частину спірного будинку, так і на частину земельної ділянки, тоді як відповідачка має намір шахрайським шляхом відібрати у неї нерухомість.

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи в апеляційному суді неодноразово повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не надала.

Задовільнялися судом апеляційної інстанції клопотання ОСОБА_1 та її представників про ознайомлення із матеріалами справи, яких повідомляли про час ознайомлення, однак ОСОБА_1 ознайомилася, а її представник до суду для ознайомлення так і не з'явився.

Неявка ОСОБА_1 повторно, належно повідомленної про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в частині поділу житлового будинку з надвірними спорудами, а щодо поділу земельної ділянки, то позивачкою не надано суду варіанту встановлення користування землею.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Статтею 41 Конституції України, зміст якої кореспондується і зі ст. 321 ЦК України, проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником 3/5 частин житлового будинку №66/16 по вул.. Ватутіна у місті Харкові. Власником 2/5 частин вказаного домоволодіння є ОСОБА_2, як спадкоємиця ОСОБА_4.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Тобто, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і для нього припиняється право спільної часткової власності.

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1 ст.183 ЦК).

Ураховуючи положення ст.ст.183,358,364,379,380,382 ЦК України, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого ХМ БТІ на земельній ділянці площею 734 кв.м. розташовані житловий будинок А-1, житлова прибудова А1-1, прибудова «а», тамбур «а3», тамбур «а7», ганок «а8», сарай Б та Д, льох В та Ж, вбиральня Е, огорожа №1,2,4, дворовий водопровід №3, ворота 5, хвіртка №6.

Згідно висновку судової будівель-технічної експертизи №5155 від 25 січня 2011 року запропоновано варіанти поділу земельної ділянки по вул.. Ватутіна, 66/16 відповідно до ідеальних часток співвласників: 2/5 та 3/5 перший та другий варіанти, ? та ? - третій варіант. Фактичне користування земельною ділянкою не відповідає вимогам п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», тому варіант порядку користування земельною ділянкою, що фактично склався, не пропонується.

Згідно ч.4 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

В п. 19 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за № 7 від 16 квітня 2004 року Верховний Суд України роз'яснив, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням вимог чинного законодавства з урахуванням меж позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції розяснено позивачці її право на повторне звернення до суду з позовом про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою з посиланням на конкретні варіанти встановлення користування землею.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

ОСОБА_5