Справа № 392/951/15-ц
Провадження № 2/392/7/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., за участю секретаря судового засідання Жельман О.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Маловисківської міської ради Маловисківської міської об»єднаної територіальної громади Кіровоградської області, треті особи: ОСОБА_3, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська» про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_4, після його смерті відкрилася спадщина - земельна ділянка площею 4,61 га., кадастровий номер: НОМЕР_1, яка розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області та в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 його дядько - ОСОБА_5. Позивач вказує на те, що інших спадкоємців у померлих не має, окрім його батька - ОСОБА_6, який вже тривалий час проживає у Російській Федерації та нього. Безпосередньо позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини після свого діда та дядька з тих підстав, що вони проживали разом в іншому населеному пункті і вважав, що спадкове майно після смерті діда - ОСОБА_4 успадкував його син - ОСОБА_5, дядько позивача, проте коли позивач дізнався про вказані обставини він в травні 2015 та 2016 років звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого дядька, проте йому було відмовлено у його видачі з тих підстав, що він пропустив встановлений законодавством строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зв'язку із цим змушений звернутися за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду з відповідним позовом.

В судових засіданнях представник позивача підтримав пред'явлений його довірителем позов та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Треті особи в судове засідання не з»явилися, були повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с. 6), у якого було двоє синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується копіями Свідоцтв про народження (а.с. 9, 48).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Батьком позивача - ОСОБА_2 є ОСОБА_6, що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 8).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що спадкоємців після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не залишилося і ніхто не звертався, окрім позивача до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується довідками з паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, відомостями наданими на запит суду з відділу державної реєстрації актів цивільного стану, Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру, Виписками з по господарських книг за місцем проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 10, 11, 32-42).

Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною державним нотаріусом Маловисківської районної державної нотаріальної контори від 25 травня 2016 року № 24/02-31, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, після смерті громадянина ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, через те, що було пропущено встановлений законом строк на прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, проте пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки повинен був звернутися до нотаріальної контори до 09 квітня 2005 року.

У ч. 1 ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 3 ст. 1272 передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контори, після чого вважається таким, прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На думку суду, поважними причинами для застосування положень ст. 1272 ЦК України є відрядження позивача, незнання позивачем про факт смерті спадкодавця, оскільки вони проживали в різних населених пунктах.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру; або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також враховує той факт, що відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст.65-67 Конституції, при невиконанні особою конституційних обов'язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять, що позивачем доведено непереборні істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини, які носять поважний характер, через які позивач ОСОБА_2 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, при цьому ст. 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України і як свідчить практика Європейського суду з прав людини, особа - вправі бути юридично необізнаною.

Таким чином, суд вважає, що оскільки прийняття спадщини є правом особи, а позивач в інший спосіб захистити своє право не може ніж звернутися до суду, то його позовну заяву необхідно задовольнити та визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного.

Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного.

В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача, і відповідач у справі не порушував права позивача, крім того представник позивача просив судові витрати пов»язані із розглядом справи покласти на позивача, тому судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-61, 64, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223, ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк у 2 (два) місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дядька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача, ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено 10 червня 2016 року.

Суддя Д.М. Кратко