У х в а л а

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 у період з січня 2013 року по 25 січня 2014 року;

- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя;

- поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частини вищевказаної квартири.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона та ОСОБА_4 з 25 січня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте до реєстрації шлюбу, з січня 2013 року по січень 2014 року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, і в цей період у липні 2013 року за спільні кошти придбали спірну квартиру, до якої вона не може потрапити, оскільки відповідач чинить їй перешкоди.

За викладених обставин просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 08 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 за власні кошти, отримані ним від продажу в квітні 2013 року будинку в м. Суми, придбав у липні 2013 року у власність спірну квартиру, дійшовши висновку щодо недоведеності ОСОБА_3 факту її спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2013 по січень 2014 року, існування взаємних прав та обов'язків, ведення спільного побуту і бюджету та факту придбання за спільні кошти вказаної вище квартири.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 січня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який було зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а. с. 9).

З копії договору купівлі-продажу від 10 липня 2013 року вбачається, що покупцем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а. с. 15-17).

З фотокопії свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_5, виданого відповідачу 18 грудня 2013 року, вбачається, що відповідний запис у книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено 16 листопада 1993 року за № 219 (а. с. 11).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що спірна квартира є їх з ОСОБА_4 спільним сумісним майном подружжя, як така, що придбана ними у період перебування у фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Положення ст. 74 СК України дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Суди попередніх інстанцій врахували покази свідків та надали належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшовши обґрунтованого висновку про недоведеність позивачкою спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2013 року по січень 2014 року, існування взаємних прав та обов'язків, ведення спільного побуту або бюджету, або набуття спірного майна спільними коштами та працею чи в інший спосіб, який встановлює можливість визнання майна спільною сумісною власністю, у зв'язку із чим дійшли висновку, що ОСОБА_4 у липні 2013 року придбав спірну квартиру за власні кошти, які він отримав у квітні 2013 року від продажу будинку в м. Суми.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

С.О. Карпенко

Л.М. Мазур

Т.О. Писана