Єдиний унікальний номер №243/9064/16-ц
Номер провадження №2/243/4426/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2016 року м. Словянськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі Жмарьові П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з дійсним позовом до ОСОБА_2 сільської ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Мотивувала свої вимоги тим, що вона є дочкою ОСОБА_3, який 01 січня 2003 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО №731473 від 09 червня 2003 року. Після його смерті залишилась спадщина: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район, с.Богородичне, провулок Центральний, 2. Зазначила, що вона прийняла спадщину і звернулась до нотаріуса з відповідною заявою. Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на цей будинок на ім'я її батька.

Вказала, що вищевказаний будинок відповідно до відомостей погосподарської книги належав ОСОБА_4, її діду батьку її батька, про це свідчить довідка виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради №316 від 01 серпня 2003 року. Її дід помер 30 вересня 1984 року, після цього її батько прийняв спадщину, оскільки все своє життя жив у будинку. Проте, після смерті ОСОБА_4, спадщину не оформив і право власності не зареєстрував. Таким чином, виникла ситуація коли вона успадкувала будинок, однак позбавлена можливості оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. Зазначила, що вищевказаний будинок був збудований до 1992 року.

У зв'язку з вищевикладеним, просить суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок «А-1» загальною площею 44 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., літню кухню «Б», сарай «Г», сарай з льхом «Д», сарай «Е», літню кухню «Ж», вбиральню «Т», розташовані за адресою : Донецька область, Слов'янський район, с.Богородичне, провулок Центральний, 2 , після ОСОБА_3, померлого 01 січня 2003 року.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання, в залу суду не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності , позов просила задовольнити в повному обсязі (а.с. 47).

Представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі ордеру серії ДН №4344 від 19 жовтня 2016 року, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, просив задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.48).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, в залу суду не зявився, надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1Г.(а.с. 34).

Суд, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 року) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у вітчизняному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України (далі ЦК)). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст.5 Господарського кодексу України (далі ГК)).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності.

Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 1984 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІV №271518 від 30 вересня 1984 року (а.с.13).

З свідоцтва про народження серії ЯЕ №221919, яке видано 03 червня 1953 року Богородичною сільською радою вбачається, що ОСОБА_3, народився 25 травня 1953 року. Батьком у свідоцтві записаний ОСОБА_4 (а.с.11).

З свідоцтва про народження серії ІІІ-НО №435682, яке видано 05 квітня 1978 року відділом РАЦС Слов'янської міської ради вбачається, що ОСОБА_6 народилась 01 квітня 1978 року. Батьком у свідоцтві записаний ОСОБА_3 (а.с.7).

02 вересня 1995 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №231771, яке видано повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слов'янському району Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №10. Прізвище після одруження дружини «Біленко» (а.с.8).

Отже у судовому засіданні встановлено, що позивач є онукою померлого ОСОБА_4 та донькою померлого ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_4, залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район, с.Богородичне, провулок Центральний (кол. Леніна), 2-А.

З довідки №316 від 01 серпня 2003 року, яка видана виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради вбачається, що відповідно до погосподарської книги №8, особовий рахунок №598 ОСОБА_4, належить житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район, с.Богородичне, провулок Центральний (кол.Леніна), 2-А (а.с.12).

З довідки №318 від 01 серпня 2003 року, яка видана виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради вбачається, що ОСОБА_3 дійсно мешкав у с.Богородичне, провулок Центральний (кол.Леніна), 2 з 1953 року по день його смерті 01 січня 2003 року. В будинку разом з ним була прописана співмешканка ОСОБА_8 з 1997 року по травень 2003 року (а.с.14)

Позивач ОСОБА_1 зазначила у своїй позовній заяві, що житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район, с.Богородичне, провулок Центральний (кол. Леніна), 2-А, був побудований у 1992 році.

10 серпня 2016 КП «Бюро технічної інвентаризації» надало ОСОБА_1 довідку №2055-3/0.45/01 з якої вбачається, що право власності на житловий будинок, розташований у с.Богородичному Слов'янського району по провулку Центральному (кол.Леніна) 2, за станом на 01 січня 2013 року в «Бюро технічної інвентаризації» не зареєстроване (а.с.15).

З відповіді державного нотаріуса Першої слов'янської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня спадкова справа після померлого 29 вересня 1984 року ОСОБА_4 (а.с.51-52).

18 квітня 2013 року державним нотаріусом Другої слов'янської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька ОСОБА_3 на житловий будинок №2, який розташований по вулиці Леніна у с.Богородичному Слов'янського району Донецької області, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний будинок на ім'я померлого (а.с.10).

Таким чином, у зв'язку із тим, що будинок №2 по вул.Центральна (кол.Леніна) с.Богородичне, Слов'янського району Донецької області, належав ОСОБА_4, що підтверджується відомостями погосподарської книги, а після його смерті спадщину прийняв його син ОСОБА_3, що підтверджується довідкою виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради №318 від 01 серпня 2003 року. Проте, після смерті діда позивача, ОСОБА_3, належним чином спадщину не оформив та право власності не зареєстрував та у зв'язку з викладеним позивач не має можливості захистити свої спадкові права іншим шляхом, ані ж як через звернення до суду.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

При цьому, згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У положеннях п.3.3 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 зазначено, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п.3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відповідно до п.3.1. цього положення, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держкомбуду №127 від 24 травня 2001 року належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки,садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до абз. 2 п. 3.1. розділу 3 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19 березня 2013 року документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

З технічного паспорту на житловий будинок №2 по провулку Леніна (Центральний) с.Богородичне Слов'янський район, інвентарний номер 219, вбачається, що власником вищевказаного житлового будинку є ОСОБА_3 Паспорт складений 18 квітня 1988 року (а.с.17).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район, с.Богородичне, провулок Центральний (кол.Леніна), 2.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 392, 1216-1223, 1233, 1234,1235, 1236, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок «А-1» загальною площею 44 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., літню кухню «Б», сарай «Г», сарай з льхом «Д», сарай «Е», літню кухню «Ж», вбиральню «Т», розташований за адресою : Донецька область, Слов'янський район, с.Богородичне, провулок Центральний (Леніна), 2, після ОСОБА_3, померлого 01 січня 2003 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Суддя Н.О. Чемодурова