Справа № 2-629/09 Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/2005/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 58 02.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_2 та Кредит" на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 06 січня 2016 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_2 та Кредит" про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчих листів до виконання, заінтересована особа: ОСОБА_3, -

встановила:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 06 січня 2016 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та Кредит» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчих листів до виконання відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» на користь ОСОБА_3 судові витрати, що складаються із витрат повязаних із наданням правової допомоги в сумі 2526 грн. 46 коп. та витрат по сплаті судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., а всього 2648 (дві тисячі шістсот сорок вісім) грн.. 26 коп. У задоволенні решти судових витрат ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 06 січня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу якою відмовити ОСОБА_4 в задоволенні вимог щодо стягнення з АТ «ОСОБА_2 та Кредит» судових витрат що повязані з наданням правової допомоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також матеріали справи та доводи апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що цивільна справа № 2-629/09 була розглянута Кагарлицьким районним судом Київської області та 06.11.2009 року по справі ухвалено рішення, яким з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 солідарно на користь ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 21-295/07-ШД від 16 червня 2007 року в сумі 9999 грн., де 6650,50 грн. сума кредиту, 1183,50 грн. заборгованість по комісії, 1151,04 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитом, щомісячної комісії, а також судові витрати в розмірі 120 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 99 грн. у відшкодування судового збору.

Із заяви АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» вбачається, що виконавчий лист на виконання рішення від 06.11.2009 року був виданий 01.02.2011 року та отриманий стягувачем 23.03.2012 року.

До матеріалів справи (а.с. 46) приєднано заяву ВАТ «ОСОБА_2 та Кредит» від 18.11.2011 року про видачу копії рішення та видачу виконавчого листа по справі.

Отже, виконавчий лист № 269/09 був виданий Кагарлицьким районним судом Київської області 06.11.2009 року і підлягав предявленню до виконання протягом трьох років.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ст. 371 цього Кодексу стягувачам, які пропустили строк для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено строк предявлення виконавчих документів протягом року з наступного дня після набрання рішення законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягував, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку предявлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Встановлені законами, а саме: ст. 223 ЦПК України строки набрання рішенням законної сили та ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» строки предявлення до виконання виконавчих листів, є загальними строками, що стосуються ухвалених рішень суду по цивільних справах, і не можуть бути іншими щодо конкретної цивільної справи.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі, якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Посилання стягувача в заяві на підстави не предявлення виконавчих листів до виконання протягом встановленого строку, а саме: постійні переговори з боржником та неналежне виконання працівниками банку своїх обовязків, не можливо визнати їх поважними з наступних підстав.

Щодо постійних переговорів представників банку з боржником ОСОБА_5, який звертався з проханням не предявляти виконавчі листи до виконання, то вказане твердження представником нічим не підтверджене. Оскільки, ОСОБА_5 помер 12.08.2011 р., а виконавчі листи позивачем отримано 23.03.2012 року. Тому стає не зрозуміло, хто саме і з яким представником банку вів переговори. Окрім того, стає не зрозумілим хто від імені ОСОБА_5 проводив оплати. Проте працівниками банку не було вчинено жодних дій для встановлення спадкоємців боржника ОСОБА_5, до яких перейшов обовязок щодо сплати заборгованості за кредитним договором, даних про те, яка сума боргу була сплачена боржником в рахунок виконання зобовязань стягувач не навів.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що дані про звернення представників Банку до суду із заявами про видачу виконавчих листів раніше та/або відмову суду у видачі виконавчого листа в матеріалах справи відсутні. Отримані 23.03.2012 року виконавчі листи банком до виконання були предявлені лише 09.04.2014 року. Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа, виданого 01.02.2011 року) винесено державним виконавцем 11.04.2014 року. Із заявою до суду про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання банк звернувся лише 13.01.2015 року (а.с. 50, 55-56).

Разом з тим, з матеріалів справи, а саме: висновку за результатами службової перевірки по факту порушення строку предявлення виконавчих документів до виконання співробітником філії ЦРУ АТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» ОСОБА_6, вбачається, що керівництву Банку про порушення працівником ОСОБА_6 службових обовязків було відомо ще 20.01.2014 року, проте будь-які дії, які б сприяли вирішенню питання щодо стягнення проблемних заборгованостей боржників банком не приймалися.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.09 2015 року переглядалась ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 13.07.2015 року, згідно якої заяву банку було задоволено та поновлено строки предявлення виконавчого листа до виконання, але було скасовано ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області, оскільки суд першої інстанції належним чином не встановив дійсні обставини справ, не дав належної оцінки доказам, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, залишив поза увагою норми чинного законодавства, що регламентує порядок та строки предявлення судових рішень до виконання.

Перебуваючи на новому розгляді у Кагарлицькому районному суді Київської області представником заявника не надано ніяких інших даних, ніж ті, які були предметом розгляду, ні разу не був у судових засіданнях, хоча судом постановлялась ухвала суду про обовязкову явку представника заявника.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що підставою несвоєчасного подання виконавчого листа до виконання було: постійні переговори з боржником щодо добровільної сплати суми боргу, приїзд до банку, перемовини з начальником відділу та директором департаменту стягнення проблемної заборгованості в судовому порядку; перебування справи на контролі співробітника відділу стягнення проблемної заборгованості у виконавчому порядку та на бездіяльність даного співробітника. Колегія суддів вважає, що дані доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Щодо судових витрат, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_2 та Кредит" відхилити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 06 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: