Справа № 304/430/16-ц
Провадження № 2/304/195/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - Шешені М. О.,

при секретарі судового засідання- Гарайдич Р.А.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

До Перечинського районного суду з вищезазначеним позовом звернулася позивачка ОСОБА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у сторін по справі є спільна донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, актовий запис №61. Разом з цим, рішенням Перечинського районного суду по справі 2-262 вирішено утримувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини. Однак, з моменту винесення вищевказаного рішення та по теперішній час відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає, ухиляється від сплати аліментів, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не забезпечує доступу до культурних та духовних цінностей. Підтвердженням того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів є довідка-розрахунок заборгованості по аліментах від 22 січня 2016 року №75, видана державною виконавчою службою Перечинського РУЮ, у відповідності до якої заборгованість станом на 01 січня 2016 року становить 47 654,54 грн. Крім цього, не зважаючи на те, що дочка ОСОБА_3 навчається в школі, відповідач жодного разу не відвідав навчальний заклад та не цікавився успішністю останньої. На даний момент ОСОБА_1 має намір виїздити з дочкою за кордон для відпочинку та оздоровлення, для забезпечення всебічного духовного та фізичного розвитку дитини, однак батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 створює перешкоди для виїзду доньки за кордон, оскільки відмовляється надати дозвіл для виїзду за кордон. Оскільки позивачка вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, які покладені на нього законом, жодним чином не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує доньку вдома та в дошкільному навчальному закладі, тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали повністю та просили такі задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у таких відмовити, при цьому посилаючись на обставини викладені в письмовому запереченні наданому суду.

Представник органу опіки та піклування Перечинської РДА Олефір В.І. не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, при цьому висновок органу опіки та піклування райдержадміністрації щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав підтримав повністю.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що позивачка являється її донькою. Також підтвердила суду, що її донька перебувала з відповідачем у громадянському шлюбі. Спочатку вони проживали разом у неї, а потім переїхали в м.Ужгород. Після народження їхньої дитини ОСОБА_3, її донька ОСОБА_1 відразу повернулася проживати до неї. З цього часу відповідач разом з ними взагалі не проживав, жодного разу їх не відвідував. Він не з'явився був навіть на хрестини своєї дитини ОСОБА_3. Коли дитині виповнився один рік, то відповідач дав був їй всього 100 гривень на іграшки. Після чого, відповідач жодного разу дитину не відвідував, нею не цікавився.

Малолітня ОСОБА_3 у судовому засідання пояснила, що вона навчається у 5 класі. Тільки її мати ОСОБА_1 допомагає їй у всьому. Батька вона навіть на вигляд не знає, оскільки він до неї жодного разу так і не приходив. Також він їй ніколи і нічого не передавав. Так, дійсно декілька тижнів тому він приходив до неї до школи, однак вона не захотіла з ним спілкуватися, оскільки він фактично для неї чужий чоловік і вона його боїться. На даний час спілкуватися з ним взагалі не бажає.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що у сторін по справі є спільна дитина, а саме донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, актовий запис №61, видане повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області.

Також встановлено, що з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої спільної дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, Перечинським районним судом було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи від 04 серпня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим встановлено, що відповідач взагалі не надавав і не надає жодної матеріальної допомоги на утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3, а в останній час фактично почав ухилятися від сплати аліментів, про що свідчать довідка-розрахунок заборгованості по аліментах від 22 січня 2016 року №75, видана державною виконавчою службою Перечинського РУЮ, згідно якої заборгованість по аліментам станом на 01 січня 2016 року становить всього 47 654 грн.54 коп. та наданою самим відповідачем довідка №54 від 12.04.2016 року, згідно якої останній працює на посаді інструктора службового собаківництва в аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення і у період з жовтня 2015 року по березень 2016 року отримав заробітну плату всього у розмірі 19558 грн.82 коп.

Крім цього встановлено, що відповідач ОСОБА_4 взагалі не піклується і про фізичний та духовний розвиток своєї малолітньої доньки ОСОБА_3, не спілкується з нею, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує їй доступу до культурних та духовних цінностей тощо, про що свідчать як показання самої позивачки, так і пояснення свідка ОСОБА_3 та пояснення малолітньої ОСОБА_3, а також довідка, видана дирекцією Перечиснкьої ЗОШ І-ІІІ ступенів, згідно якої батько учениці 5-В класу ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 не брав участі у вихованні дитини, у період з 01 вересня 2011 року по 31 травня 2015 року та з 01 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року не спілкувався з вчителями, не забирав дитину додому, не брав участі у батьківських зборах.

Так, згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Разом з цим, згідно п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач ОСОБА_4 взагалі не надавав і не надає жодної матеріальної допомоги на утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3, фактично ухиляється від сплати аліментів, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не забезпечує доступу до культурних та духовних цінностей, а тому суд вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання ним своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своєї малолітньої дитини, у зв'язку з чим приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід позбавити батьківських прав щодо його малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому суд виходить також із того, що таке розлучення на сьогоднішній день необхідне в якнайкращих інтересах самої малолітньої дитини, оскільки малолітня ОСОБА_3 взагалі не бажає спілкуватися з батьком і вважає його чужою людиною.

Що стосується висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації №160/01-26 від 23 березня 2016 року, згідно якого уповноважений орган не вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, як такого, який не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, то суд, дослідивши його, приходить до наступного висновку.

Так, згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Разом з цим, відповідно до ч.6 цієї ж статті СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як убачається з висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації №160/01-26 від 23 березня 2016 року, то такий ґрунтується на поясненнях ОСОБА_4, який стверджував, що по мірі можливості допомагає матеріально дитині, та його позитивними характеристиками за місцем фактичного проживання у с.Сімер Перечинського району Закарпатської області та місцем роботи в аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Управління ДСНС України в Закарпатській області.

Разом з цим, у ході розгляду даної справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 взагалі не бере ані матеріальної ані будь-якої іншої участі у вихованні своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 і навіть після того, як почав працювати в аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Управління ДСНС України в Закарпатській області взагалі не сплачував жодної копійки по аліментам та на момент розгляду справи не спілкувався з дитиною, у зв'язку з чим суд вважає, що вищевказаний висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3, а тому не погоджується з ним та не бере його до уваги.

Не бере суд до уваги і надані відповідачем докази про те, що він брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, де був нагороджений грамотою за високий професіоналізм та відзнакою за взірцевість у військовій службі ІІ ступеня, оскільки такі не спростовують вищевстановлених судом фактів ухилення відповідача від виконання ним своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Однак, як встановлено у судовому засіданні з відповідача ОСОБА_3 на даний час уже за рішенням Перечинського районного суду стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, а тому дане питання судом не вирішується.

Разом з цим, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 150, 155, 164, 165, 166 СК України, ст.ст.10,11,60,209, 212,214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1, батьківських прав щодо доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Роз'яснити відповідачу - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що він в порядку ст.169 СК України вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.