Провадження № 22-ц/779/1230/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Соколовського В.М., Василишин Л.В.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги теплопостачання, за апеляційною скаргою Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_3 про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 2054,04 грн.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримуючи послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1, належним чином не виконували зобов»язання по їх оплаті, у зв»язку з чим станом на 01.03.2015 року заборгованість по оплаті за надані послуги становить 2054,04 грн., яку відповідачі відмовляються погасити у добровільному порядку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 квітня 2016 року позов Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_3 в користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 669,57 грн. заборгованості за послуги теплопостачання за період 01.10.2008 року по 01.08.2012 року станом на 01.03.2015 року та по 121,80 грн. витрат по оплаті судового збору з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, представник ДМП «ІФТКЕ» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник апелянта зазначає, що відповідачі належним чином не проводили оплату за надані їм послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2015 року складає 2054,04 грн.

З доданих розрахунків вбачається, що відповідачами неодноразово здійснювались оплати більші, ніж становили нарахування, що свідчить про визнання боргу і спрямовані на його погашення.

Відповідачами не надано суду квитанцій про оплату послуг теплопостачання, в яких би був зазначений період, за який проводиться оплата.

Якщо в квитанції не зазначається період, за який здійснюється оплата, ДМП «ІФТКЕ» зараховує переплату для погашення заборгованості за попередній період.

Оплати які проводились відповідачами в період з грудня 2008 року по червень 2010 року зараховувались як добровільне погашення заборгованості згідно судового наказу. Квитанцій про оплату з зазначенням періоду за який оплачуються послуги, відповідачами надано не було. Тому відповідно нарахування в даний період з грудня 2008 року по червень 2010 року слід вважати неоплаченими відповідачами.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за надані послуги у розмірі 2054,04 грн. та понесені судові витрати по справі.

Представник апелянта ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Судом встановлено що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та користувались послугами позивача ДМП «ІФТКЕ» з теплопостачання.

Відповідно до положень чинного законодавства, зокрема ч.3 ст.815 ЦК України, ст. 68 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, споживачі зобов»язані щомісячно проводити оплату послуг по тарифах, встановлених чинним законодавством.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі належним чином не виконували зобов»язання по оплаті за надані послуги.

Відповідно до судового наказу, виданого Івано-Франківським міським судом 12 листопада 2008 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 2915,39 грн.(а.с. 48) Згідно заяви про видачу судового наказу зазначена сума заборгованості нарахована за період з 01.10.2005 року по 01.10.2008 року.

Позивач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» пред»являючи у серпні 2015 року позов до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги за період по 01.08.2012 року посилався на наявність у відповідачів боргу станом на 01.03.2015 року в сумі 2054,04 грн.

Постановляючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем ДМП «ІФТКЕ» не пропущено строк звернення з позовом до суду.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Встановлено, що відповідачами ОСОБА_3 проводились періодично оплати за надані послуги, в тому числі в розмірах що перевищували нараховані позивачем суми до оплати, що свідчить про визнання останніми боргу перед позивачем.

Задовольняючи частково вимоги ДМП «ІФТКЕ», суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач при обчисленні суми заборгованості в розмірі 2054,04 грн., яка підлягає до стягнення, зазначив про наявність боргу в тому числі станом на 01.01.2008 року в розмірі 1546,15 грн., в той час як відповідно до судового наказу, виданого Івано-Франківським міським судом 12.11.2008 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2005 року по 01.10.2008 року в сумі 2915,39 грн.

Таким чином, позивач повторно включив в період розрахунку суму заборгованості - період по 01.10.2008 року, з приводу якого судом прийнято рішення.

Що стосується періоду з 01.10.2008 року по 01.08.2012 року, то судом першої інстанції проведено детальний розрахунок сум нарахованих позивачем для сплати за надані послуги з опалення та підігріву води та сплачених відповідачами за вказаний період сум на їх погашення та правильно визначено суму боргу в розмірі 669 грн.57 коп.

Посилання апелянта на те, що відповідачі ОСОБА_3 не представили квитанцій із зазначенням за який саме період ними здійснено оплату не заслуговують на увагу, оскільки у відповідачів станом на 2016 рік не збереглися квитанції по оплаті за надані послуги за період з 2008 року по 2012 роки.

Із представленого позивачем розрахунку та пояснень представника позивача вбачається, що відповідачі практично щомісячно здійснювали оплату за надані послуги, однак в меншому розмірі ніж було здійснено нарахування, тільки в 2009 році мала місце переплата послуг за підігрів води на суму 167,57 грн., у 2012 році на 16,14 грн. та у 2010 році за опалення - 240,27 грн. у 2012 році на 311,99 грн.

Розрахунок позивача не містить даних яким чином сплачені відповідачами кошти зараховувались на погашення боргу та за який саме період, натомість позивач посилався на те, що сплачуючи поточні платежі в більшому розмірі ніж здійснені нарахування відповідачі фактично визнавали суму наявного боргу, тобто відповідачі здійснювали в першу чергу поточні платежі, а не в рахунок погашення заборгованості за судовим наказом.

Таким чином, з врахуванням здійснених відповідачами оплат за період з 01.10.2008 року по 01.08.2012 року суму боргу судом визначено вірно.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерно» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: В.М. Соколовський

ОСОБА_6