Справа№592/1465/16-ц
Провадження №2/592/880/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

при секретарі: Троценко Ю. Ю. ,

за участю позивачки: ОСОБА_1 ,

за участю представника позивачки за довіреністю: ОСОБА_2 ,

за участю відповідачки: ОСОБА_3 ,

за участю представника відповідачки за довіреністю: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки: служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання не членом сім'ї, зобов'язання сплатити борг за використання комунальних послуг та зобов'язання укласти договір найма житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

12.02.2016 року представник позивачки ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 звернувся Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому він зазначив про те, що права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 16 ЦК України власник належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивачка - ОСОБА_1 на теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (підтвердження - копія паспорту) . В м. Суми позивачка має нерухоме майно, а саме: жилий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (підтвердження - копія свідоцтва про право спадщини за заповітом, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт на жилий будинок) . Син позивачки - ОСОБА_5, проживає за адресою: АДРЕСА_3. В 2002 році син позивачки одружився з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. З 25.12.2002 року ОСОБА_3, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3. 02.04.2015 року шлюб між сином позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був розірваний. З цього часу ОСОБА_3 згідно законодавства перестала бути членом родини позивачки. Договір найма житлового приміщення позивачка з ОСОБА_3 не укладала. Цивільним законодавством не передбачено збереження права користування житлом за громадянином, які хоча і правомірно вселені у спірне житло, але за час розгляду справи не є членом сім'ї. У Кодексі про шлюб і сім'ю України терміни: "сім'я" , "члени сім'ї" та похідні від них "сімейний" , "сімейні відносини" , "родинний" використовуються у багатьох статтях. Відповідні положення або конкретний перелік осіб, які вважаються членами сім'ї, тут теж відсутні. Але зважаючи на загальний зміст Кодексу, особливо розділів II і III, можна дійти висновку про такі важливі ознаки сім'ї, членства в сім'ї, як кровна спорідненість, родинні зв'язки, шлюбні відносини, а також положення про встановлення батьківства, викладені у частині третій статті 53, дають підстави для визнання ознаками сім'ї наявність фактичних шлюбних відносин. Члени сім'ї - це особи, які перебувають у шлюбі, їхні діти, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Житловий кодекс України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 ЖК України передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача або членів його сім'ї (в даному випадку позивача власника жилого будинку) на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення (в даному випадку - право користування житловим приміщенням) вважається розірваним (в даному випадку - право користування жилим приміщенням втраченим) з дня вибуття. ОСОБА_1 вибула в місто Очаків Миколаївської області. ОСОБА_3 порушує право позивачки володіти, користуватись та розпоряджатися майном позивачки. Звернення позивачки до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. На підставі викладеного та у відповідності зі ст. 3 СК України, ст. ст. 16, 361, 391 ЦК України, ч. 2 ст. 107 ЖК України, керуючись ст. 3, ч. 1 ст. 88, п. 5 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, представник позивачки ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 просив суд: 1. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: жилим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (вхідний № 5578/16вх від 12.02.2016 року) (а. с. 3, 4) .

14.03.2016 року відповідачка ОСОБА_3 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення проти позову, із змісту якого вбачається, що свекруха (бабуся) ОСОБА_1 (позивачка) подала позовну заяву до суду про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З позовною заявою позивачки вона не згодна. Вимоги позивачки незаконні та необґрунтовані з таких підстав. Вона - ОСОБА_3 була одружена з сином позивачки - ОСОБА_5. Вона проживала з чоловіком та з бабусею чоловіка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (мати позивачки) , в жилому будинку (жила площа 39,5 м ? , загальна площа 72,8 м ? ) на приватизованій земельній ділянці, що належали померлій, розташованому адресою: АДРЕСА_3, з 25.12.2002 року, а також зареєстрована за цією адресою. ІНФОРМАЦІЯ_17 народився син - ОСОБА_8, де він також зареєстрований та проживає за адресою батьків до теперішнього часу. До 2013 року вони проживали однією сім'єю, а саме: відповідачка, син, чоловік, бабуся. На протязі тринадцяти років позивачка за вищевказаною адресою не проживала та не вела домашнього господарства. На початку 2013 року бабуся чоловіка ОСОБА_7 оформила свідоцтво про право на спадщину за заповітом на їхнє помешкання, на внука та на його чоловіка - ОСОБА_6. Але незабаром вони довідалися про те, що у липні 2013 року бабуся чоловіка оформила заповіт на користь своєї доньки - ОСОБА_1, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1, та мала своє помешкання. ОСОБА_3 зрозуміла, що зі спадщиною поступили несправедливо та просила чоловіка частково скасувати заповіт на користь: чоловіка та його сина. А тепер у чоловіка зовсім, так сказати "кришу знесло" . Муж підпав під "вплив" своєї матері (позивачки) , нічого не хотів слухати, вирішувати майнові питання на користь сина. У подальшому чоловік перейшов мешкати до матері та не став звертати уваги на те, що у нього є сім'я. Крім того, під тиском позивачки він подав до суду позов про розірвання шлюбу (02.04.2015 року) . В листопаді 2015 року позивачка продала свою квартиру в м. Суми, купила жилий будинок в місті Очаків Миколаївській області та забрала колишнього чоловіка на "постій" . Колишній чоловік вже біля року не проживає за адресою: АДРЕСА_3. Він живе своїм життям в місті Очаків Миколаївської області, матеріально сину не допомагає, аліменти біля півроку не сплачує. Та довго не прийшлось чекати. 12.02.2016 року позивачка подала до суду позовну заяву про визнання її з сином такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді. Тринадцять років вона - ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_8 відносились до членів сім'ї наймача ОСОБА_7, де відповідачкою до теперішнього часу ведеться домашнє господарство. ЖК України, визначаючи гарантії права громадян на житло, для відповідачки плата за користування житлом та за комунальні послуги на протязі десяти років є обов'язком. На протязі 13 років відповідачка своєю працею та коштами покращувала стан домоволодіння, де постійно проживала зі своєю сім'єю (докази додаються) . Згідно ст. 65 ЖК України відповідач з сином набули рівного з іншими членами сім'ї правами користування жилим приміщенням тоді, як не було іншої угоди про порядок користуванням жилим приміщенням. Позивачка в своїй позовній заяві помилково стверджує про те, що після розірвання шлюбу з її сином - ОСОБА_6, ОСОБА_3 та її син перестали бути членом її родини. Відповідно до ст. 64 ЖК України перестають бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Позивачка в своїй позовній заяві вводить суд в оману, наводячи вмотивовані докази про те, що відповідачка втратила право користуванням жилим приміщенням, умисно "перекручує" основи частин та статей СК України та ЖК України, а саме: ч. 2 ст. 107 ЖК України (з дня вибуття) . А суть статті до кінця не розкриває, тому що позивачці це не на користь. А ч. 2 ст. 107 ЖК України передбачено, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Якось це більше відноситься до позивачки. У мотивованому викладенні в позовній заяві позивачка не звернула до уваги на один факт, що є ще один малолітній член сім'ї - онук позивачки, син відповідачки, який мешкає за даною адресою. Відповідачка, як опікун малолітнього сина - ОСОБА_8, у його інтересах, у судовому порядку, згідно чинному законодавству України, має наміри переглянути частково на користь сина свідоцтво про право на спадщину за заповітом або укласти мирову угоду з метою мирного вирішення спору. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 47 Конституції України; ст. 128 ЦПК України; ст. ст. 1, 9, 91, 97, 107, 156, 161, 163 ЖК України, вона просила: 1. Винести ухвалу суду про відмову у розгляді вимог позивачки, зазначених в позовній заяві, на невизначений час. 2. Прийняти заяву про забезпечення доказів (допит свідків) . 3. Залучити додатки до заперечення по позовній заяві (вхідний № 9648 від 14.03.2016 року) (а. с. 28 - 31) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.03.2016 року клопотання представника відповідачки ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4 про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служби у справах дітей Сумської міської ради, було задоволено. Було ухвалено залучити до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - службу у справах дітей Сумської міської ради. Ухвала оскарженню не підлягає (а. с. 54) .

31.03.2016 року позивачка ОСОБА_1 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву про визнання ОСОБА_3 не членом сім'ї ОСОБА_1 , зобов'язання ОСОБА_3 сплатити борг за використання комунальних послуг та зобов'язання ОСОБА_3 укласти договір найма жилого приміщення, в якому вона зазначила про те, що згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Позивачка - ОСОБА_1 на теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (підтвердження - копія паспорту) . В м. Суми вона має нерухоме майно, а саме: жилий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (підтвердження - копія свідоцтва про право спадщини за заповітом, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт на жилий будинок) . Її син - ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. З 25.12.2002 року ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3. 02.04.2015 шлюб між її сином - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був розірваний. З цього часу ОСОБА_3 згідно законодавства перестала бути членом її сім'ї. Договір найма жилого приміщення вона з ОСОБА_3 не укладала. Члени сім'ї - це особи, які перебувають у шлюбі, їхні діти, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставах шлюбу, кровного споріднення, усиновлення. ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї - це особи, які перебувають у шлюбі, їхні діти, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 ЖК України передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 156. Права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) . Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) , які проживають разом з ним у будинку (квартирі) , що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири) . Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. ОСОБА_3 не є членом її сім'ї, вона наймач і зобов'язана скласти договір оренди з нею і зобов'язана платити за комунальні послуги. Стаття 158. Договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі) , що належить громадянинові. Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі) , що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Стаття 161. Право наймача на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення в будинку (квартирі) , що належить громадянинові. Наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі) , що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Стаття 162. Плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі) , що належить громадянинові. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі) , що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. ОСОБА_3 відмовляється з нею скласти договір найма жилого приміщення, без її дозволу вселяє в її власність невідомих осіб, категорично відмовляється сплачувати плату комунальні послуги. На сьогоднішній день борг складає 7128 грн. 25 коп. , а саме: за газ 6741 грн. 08 коп. , за електроенергію 64 грн. 31коп. , за водопостачання 312 грн. 86 коп. . В даному приміщенні вона не проживала (підтвердження покази на судовому засіданні ОСОБА_3 та свідків) . Її звернення до суду з даною позовною заявою є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. На підставі викладеного та у відповідно зі ст. 3 СК України; ст. ст. 16, 361, 391 ЦК України; ч. 2 ст. 107, 156, 161, 162 ЖК України, керуючись ст. 3, ч. 1 ст. 88, п. 5 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, вона просила: 1. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку села Стецьківка Сумського району Сумської області, яка зареєстрована в АДРЕСА_3, не членом сім'ї ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. 2. Зобов'язати ОСОБА_3 укласти договір найми (оренди) на жиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3, яке належить на праві приватній власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. 3. Заборонити ОСОБА_3 здавати у найм (оренду) жиле приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_3. 4. Зобов'язати ОСОБА_3 сплатити борг у сумі 7128 грн. 25коп. за використані нею комунальні послуги (газ, світло, воду) . 5. Витребувати з ОСОБА_3 судові витрати - судовий збір в сумі 521 грн. 20 коп. (вхідний № 12380 від 31.03.2016 року) (а. с. 61, 62) .

21.04.2016 року відповідачка ОСОБА_3 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення проти позову, із змісту якого вбачається, що позивач - ОСОБА_1 подала позовну заяву до суду про визнання ОСОБА_3, що мешкає та зареєстрована в АДРЕСА_3, як не член сім'ї ОСОБА_1, та просить суд зобов'язати ОСОБА_3 укласти договір найму (оренду) на жиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 і яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Також вона просить суд заборонити ОСОБА_3 здавати у найм (оренду) жиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3; - зобов'язати ОСОБА_3 сплатити борг у сумі 7128 грн. 25коп. за використані нею комунальні послуги (газ, світло, воду) ; - витребувати з ОСОБА_3 судові витрати - судовий збір в сумі 521 грн. 20 коп. . З позовною заявою ОСОБА_1 відповідачка не згодна. Вимоги позивача незаконні та необґрунтовані з таких підстав. Позивачка ОСОБА_1 після двох судових розглядів змінює свої позовні вимоги у відношенні до відповідачки. Тому, як відповідачка, вона уточняє свої заперечення на підставі нових викладених позовних вимог позивачки. У першій позовній заяві позивачка просить суд про визнання особи - ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Після двох судових засідань позивачка зрозуміла, що її вимоги незаконні, тим паче необґрунтовані. Але "дивно" , що з нових позовних вимог виходить, що ОСОБА_3 має право користуватися жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3. А в новій позовній заяві позивачка викладає судові "адміністративні вимоги" . По члену сім'ї: 1. Позивачка хотіла б звернути увагу суду на те, що власник жилого будинку (наймодавець) за адресою: АДРЕСА_3, не була членом сім'ї, де мешкали її: мати, син, невістка, внук. А також не проживала за цією адресою. Позивачка одержала та оформила жилий будинок за заповітом своєї матері - ОСОБА_7. А тому "позбавила" майна у спільній сумісній власності сина (чоловіка відповідачки) , дружину сина, внука позивачки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. З СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що на даний час відноситься до матері - ОСОБА_3 та її малолітнього сина - ОСОБА_8. Дитина, в даному випадку ОСОБА_8, належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. А це уже відноситься до батька дитини - ОСОБА_6. Син у даному випадку не винен в тому, що батько розірвав шлюб. Відповідачка згодна з позивачкою в тому, що, відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Позивачка повинна знати, що у відповідності до ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї; забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство; забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Позивачка не враховує того, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Позивачка не звертає уваги на те, що на протязі 13 років проживання за вищевказаною адресою відповідачка своєю працею та коштами покращувала стан домоволодіння, де постійно проживала зі своєю сім'єю. Відповідно до ст. 65 ЖК України відповідачка та її син набули рівного з іншими членами сім'ї прав користування жилим приміщенням, тоді як не було іншої угоди про порядок користуванням жилим приміщенням. Позивачка помилково стверджує, що після розірвання шлюбу з її сином (за позовом чоловіка ОСОБА_5.) ОСОБА_3 та її син перестали бути членом її родини, але відповідно до ст. 64 ЖК України, якщо особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. А ч. 2 ст. 107 ЖК України передбачено, що, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття, що відноситься до позивачки. По укладенню договору найма: 2. Позивачка після реєстрації права власності та до теперішнього часу не мала наміру укладення договору найму житла, жилого будинку або його частини, згідно ст. ст. 810 - 816 ЦК України. Укладення договору найму житла можливо тільки у добровільному порядку. 2. Відповідно до ст. 823 ЦК України за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом. По вселенню: На короткий час були вселені так звані "особи" з дозволу позивачки з метою одержання від них грошових коштів для оплати комунальних послуг за усе жиле приміщення. Але сталось, що заселились неплатоспроможні "особи" . Позивачка прорахувалась, так що відповідач по цьому факту невинна. По заборгованості комунальних послуг. 3 часу, коли позивачка оформила домоволодіння, від неї не поступали кошти для сплати комунальних послуг. Заселені "особи" не оправдали позивачку по сплаті комунальних послуг. Син позивачки, колишній чоловік відповідачки, як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_6 і на даний час зареєстрований за цією адресою. Тим паче він часто з'являвся на АДРЕСА_3. А як мешканець він повинен був частково сплачувати за комунальні послуги) , оскільки він постійно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, як і позивачка. Позивачка (наймодавець) з самого початку зробила помилку з порядку оплати комунальних послуг: не уклала договір найму житла або окремий договір з обслуговування жилого будинку, зі сплати комунальних послуг з кожним мешканцем будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3. Відповідачка одна, як могла, сплачувала комунальні послуги (докази у справі знаходяться) . Позивачка не врахувала того, що тарифи у кожному місяці "шалено" зростали. Відповідачка за своїм матеріальним станом не могла 100 % сплачувати за комунальними послугами. Позивачка не враховує того, що відповідачка виховує малолітнього сина (внука позивачки) . Колишній чоловік (син позивачки) рік не сплачує аліменти на утримання сина. Але і позивачка забула про свої обов'язки, як баби, відповідно ст. ст. 257, 258, 265 СК України (право баби на виховання, щодо захисту внука, обов'язок баби утримання внука (надавати матеріально допомогу внуку) . Так що вимоги позивачки з цього питання незаконні. 5. По судовим витратам: Судовий збір позивачкою був сплачений згідно Закону України "Про судовий збір" (ВВР, № 14, ст. 87) . Судовий збір був сплачений заінтересованою особою - позивачкою. Позовна заява по відношенню до відповідачки подана надумано, незаконно та необґрунтовано. Позовну заяву можливо було подати в другій редакції (як додаток до першої позовної по справі № 592/1465/16-ц) , виходило б і судовий збір сплачувати не було б потреби. Так що помилки позивачки не потрібно відносити на відповідачку. Відповідачка надавала позивачці заяву про укладення мирової угоди з метою мирного вирішення спору. Але позивач посилює свої проблеми у вирішенні питання про домоволодіння. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 47 Конституції України; ст. 128 ЦПК України; ст. ст. 3, 5, 7, 257, 258, 265 СК України; ст. ст. 810 - 816, 823 ЦК України; ст. ст. 1, 9, 64, 65, 91, 97, 107, 156, 161, 163 ЖК України, вона просила: 1. Винести ухвалу суду про відмову у розгляді вимог ОСОБА_1. 2. Залучити додатки до заперечення по позовній заяві позивачки (вхідний № 15062 від 21.04.2016 року) (а. с. 83 - 87) .

25.04.2016 року головний спеціаліст-юрисконсульт служби у справах дітей Сумської міської ради Коряк Л. І. надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми письмові пояснення, в яких він зазначив про те, що право дитини на майно та житло, яке закріплено міжнародним та чинним національним законодавством, є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними та законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" , ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органу опіки та піклування, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Відповідно до ст. ст. 64, 65 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Враховуючи вищевикладене, служба у справах дітей Сумської міської ради просить розглядати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, призначену до розгляду 25.04.2016 року на 13 годину 30 хвилин без участі її представника згідно з чинним законодавством, не порушуючи прав та законних інтересів дитини (вхідний № 15284/16вх від 25.04.2016 року) (а. с. 90, 91, 93) .

У відкритому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 позов підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві від 12.02.2016 року та в позовній заяві від 31.03.2016 року, просили його задовольнити частково. Вони просили: 1. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку села Стецьківка Сумського району Сумської області, яка зареєстрована в АДРЕСА_3, не членом сім'ї ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. 2. Зобов'язати ОСОБА_3 укласти договір найми (оренди) на жиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3, яке належить на праві приватній власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. 3. Зобов'язати ОСОБА_3 сплатити борг у сумі 7128 грн. 25коп. за використані нею комунальні послуги (газ, світло, воду) . 4. Витребувати з ОСОБА_3 судові витрати - судовий збір в сумі 521 грн. 20 коп. .

У відкритому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 та її представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4 вимоги, викладені в позовній заяві від 12.02.2016 року та в позовній заяві від 31.03.2016 року, не визнали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позову від 14.03.2016 року та в запереченні проти позову від 21.04.2016 року. Вони просили суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки: служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання не членом сім'ї, зобов'язання сплатити борг за використання комунальних послуг та зобов'язання укласти договір найма житлового приміщення, повністю.

У відкрите судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки головний спеціаліст-юрисконсульт служби у справах дітей Сумської міської ради Коряк Л. І. не з'явився. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Він просив суд розглядати дану справу без участі представника служби у справах дітей Сумської міської ради згідно з чинним законодавством, не порушуючи прав та законних інтересів дитини (а. с. 90, 91, 93) . Таким чином, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної цивільної справи у відсутність головного спеціаліста-юрисконсульта служби у справах дітей Сумської міської ради Коряк Л. І. , що повністю узгоджується та не суперечить вимогам ст. ст. 27, 158, 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, пояснення її представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2, пояснення відповідачки ОСОБА_3, пояснення її представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4, пояснення свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Із змісту відмітки в графі "місця проживання" на сторінці 13 паспорту громадянина України серії НОМЕР_4, виданого 21.05.2003 року Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області на ім'я ОСОБА_1, уродженки міста Алейськ Алтайського краю Росія, вбачається, що з 20.11.2015 року та до теперішнього часу її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 7) .

Із змісту ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за заповітом (бланк серії ВТР № 763516) вбачається, що приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Лермонтова Н. М. 13.03.2014 року посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого 02.07.2013 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н. М. , зареєстрованого у реєстрі за № 580, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_19, є її донька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з жилого будинку з прибудовами "А-1" - цегла керамічна, жила площа якого 39,5 м ? , загальна площа якого 72,8 м ? , з надвірними, господарчими та побутовими будівлями: літ. "б1" - сіни, літ. "Б" - кухня, літ. "В" - сарай, літ. "Е" - гараж з оглядовою ямою, літ. "К" - сарай, літ. "Л" - убиральня, літ. "І" - яма вигрібна, № 4-6 - огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, розташованого на приватизованій земельній ділянці, що належав померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.08.1982 року Другою Сумською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1905, зареєстрованого 08.09.1982 року в Сумському ООБТІ за реєстраційним номером 8377 (а. с. 6) . Із змісту відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2014 року (бланк № 451499) вбачається, що ОСОБА_1 є одноособовим власником жилого будинку з прибудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, на праві приватної власності (а. с. 8) .

Із змісту ксерокопії договору купівлі-продажу жилого будинку (бланк серії НАР № 977935) вбачається, що приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Тельпіш М. М. 04.11.2015 року посвідчила, що ОСОБА_14, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, надалі іменована "Продавець" , з однієї сторони, та ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, надалі іменована "Покупець" , з другої сторони, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема з вимогами щодо недійсності правочину) - уклали договір про таке: 1. "Продавець" передає у власність, а "Покупець" приймає жилий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 і сплачує за нього обумовлену грошову суму. Відчужуваний жилий будинок, позначений на плані літерою А-1, має такі характеристики: загальна площа - 68,90 (шістдесят вісім цілих дев'ять десятих) квадратних метрів, жила площа - 40,70 (сорок цілих сім десятих) квадратних метрів, з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, позначеними літерами: Б - погріб, В - вбиральня, Г - літня кухня, Д - сарай, Е - навіс, Ж - котельня, № 2, 3, І - споруди, розташований на земельній ділянці розміром 0,0944 га, кадастровий номер якої НОМЕР_5. 2. Вказаний жилий будинок належить "Продавцю" на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.09.2013 року Першою Очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області за реєстром № 445 (а. с. 12, 13) .

Із змісту відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2015 року (бланк серії ЕЕТ № 853713) вбачається, що ОСОБА_1 є одноособовим власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 15) .

Із змісту довідки та ксерокопії довідки комунального підприємства Очаківської міської ради "Очаківський комбінат комунальних підприємств" № 447 від 08.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_1, 1948 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_2. До складу її сім'ї входить: син - ОСОБА_15, 1985 року народження (а. с. 16, 49) .

Із змісту довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Сумській області від 18.02.2016 року вбачається, що місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки села Стецківка Сумського району Сумської області, з 25.12.2002 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 23) .

Із змісту відмітки в графі "місця проживання" на сторінці 11 паспорту громадянина України серії НОМЕР_6, виданого 25.12.2002 року Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області на ім'я ОСОБА_3, уродженки села Стецківка Сумського району Сумської області, вбачається, що з 04.01.2003 року та до теперішнього часу її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 35) .

Із змісту ксерокопії довідки Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради № 2572 від 02.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_3, 1968 року народження, дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, з 04.01.2003 року і по цей час (а. с. 37) .

Із змісту ксерокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7, виданого 15.04.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківського районного управління юстиції міста Суми вбачається, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_17 в місті Суми Сумська область Україна, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження було зроблено відповідний актовий запис за № 301. Батьками є та зазначені: батько - ОСОБА_6, громадянин України, мати - ОСОБА_3, громадянка України (а. с. 38, 74) .

Із змісту ксерокопії акту голови квартального комітету № 34 ОСОБА_16 від 02.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_3, 1968 року народження, та її син - ОСОБА_8, 2003 року народження, дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 40) .

Із змісту ксерокопії довідки ЛКК № 11 комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми" від 27.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_17, знаходиться на "Д" обліку у невролога з діагнозом: вегетосудинна дистонія за змішаним типом. Невроз сну. Нічний енурез. Рекомендовано: звільнення від уроків фізкультури до кінця учбового року (а. с. 41, 75) .

Із змісту ксерокопії виписки із медичної карти стаціонарного хворого амбулаторії № 3 комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми" від 23.03.2015 року вбачається, що хворий ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_17, в період часу з 06.03.2015 року до 23.03.2015 року знаходився на стаціонарному лікування з діагнозом: вегетосудинна дистонія за змішаним типом. Невроз сну. Нічний енурез (а. с. 42) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.04.2015 року по справі № 592/2263/15-ц, провадження № 2/592/1040/15 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу були задоволені. Було ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що був укладений 21.11.2002 року та зареєстрований Сумським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 1554. Рішення набрало законної сили (а. с. 11, 73) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2015 року по справі № 592/3179/15-ц, провадження № 2/592/1243/15 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів було задоволено частково. Було ухвалено стягувати з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_18 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на утримання сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_17, аліменти в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягування з 02.04.2015 року та аліменти сплачувати ОСОБА_3. Було ухвалено допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Рішення набрало законної сили (а. с. 72) .

Із змісту ксерокопії виписки із історії розвитку № 401448 комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми" № 05-27/26/596 від 21.04.2016 року дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_17, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, вбачається, що за останній рік дитина продовжує перебувати на диспансерному обліку у лікарів: - невролога (вегето-судинна дистонія за змішаним типом, нічний енурез) ; - гастроентеролога (хронічний гепатит) ; - ортопеда (сколіотична постава) ; - кардіолога (дисплатична кардіопатія) . Протягом цього періоду регулярно відвідував лікарів фахівців, отриував профілактичне лікування 2 рази на рік. За останній період перенесені захворювання: - травень 2015 року - забій лівого стегна; - грудень 2015 року - травма зіва. Неодноразово перенесена ГРВІ (5 разів) - лікування амбулаторне (а. с. 88) .

Із змісту довідки Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради № 3729 від 06.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_3, 1968 року народження, дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, до теперішнього часу (а. с. 97) .

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання пільг матерям.

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Сім'я, дитинство, материнство охороняються державою.

Виключно законами України визначаються засади шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства.

В ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тобто, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає, в тому числі, в тому, що суд не має права виходити за межі вимоги сторін (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) . Цивільне судочинство не допускає вихід за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав людини. Суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ЦК України виділив в якості самостійного право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Дану норму потрібно розуміти так, що у разі, коли особа яка є власником житла одружується вона зобов'язана надати право проживання іншому з подружжя. За своєю правовою природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Слід сказати, що воно як інші види сервітутів було відоме ще праву Стародавнього Риму і йменувалося як habitatio. Особистий характер даного сервітуту полягає у тому, що воно встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім'ї власника жилого приміщення. Разом з тим, питання про те, хто є членом сім'ї за законодавством України залишається відкритим. Так, ст. 405 ЦК України передбачає, що "члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону" . З наведеного формулювання можна виділити принаймні такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім'ї власника житла та проживати разом з ним. Ст. 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Таким чином, хоча ознакою сім'ї за СК України є спільне проживання та ведення спільного побуту, однак є ряд випадків, коли особи будуть вважатися членами сім'ї, не проживаючи разом. В контексті ж ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Якщо ж виходити з розуміння сім'ї за житловим законодавством то відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України "до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство" . Тут ознака постійного проживання є обов'язковою умовою розуміння сім'ї. З даного аналізу можна зробити висновок, що ч. 1 ст. 405 ЦК України тяжіє швидше до житлового законодавства, ніж до сімейного. Разом з тим, застосування сімейного законодавства викликає певні спори. Отже, право користування житловим приміщенням, яке, будучи за своєю природою правовідношенням сервітутного типу, не може регулюватись нормами житлового законодавства. Тому застосування цих норм, зокрема ст. ст. 64, 156 ЖК України можливе тільки за аналогією. Об'єктом даного сервітуту є право обмеженого користування частиною жилого приміщення визначеною власником жилою площею.

Тобто, ніхто не може бути виселений із займаного житла або обмежений у користуванні ним (ст. 47 Конституції, ст.9 ЖК України) . А припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування житлом і не є підставою для визнання особу не членом сім'ї.

Верховний Суд України вказує на те, що в разі виникнення спору між власником житла і членами його сім'ї суди повинні врахувати, що право члена сім'ї на користування житлом є сервітутним, у зв'язку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ також дотримується позиції, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону, яким не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми гл. 32 ЦК України.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована та дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_3, разом із своєю малолітньою дитиною - сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_17, на законних підставах.

Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Даною нормою встановлюється презумпція того, що місце проживання особи від десяти до чотирнадцяти років є місцем проживання її законних представників чи органів, що виконують щодо неї функції опікуна. Інше місце проживання може бути обране за згодою між такою особою та її законними представниками.

Із змісту абз. 2 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11.12.2003 року (із змінами і доповненнями) вбачається, що свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Із змісту абз. 6 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004 року (із змінами і доповненнями) вбачається, що виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 року (із змінами і доповненнями) у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 року (із змінами і доповненнями) органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" № 2623-IV від 02.06.2005 року (із змінами і доповненнями) органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені нормативно-правові акти, які врегульовують вказані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Отже, що стосується вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки села Стецьківка Сумського району Сумської області, яка зареєстрована в АДРЕСА_3, не членом сім'ї ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, то оскільки позивачкою було невірно обрано спосіб захисту прав, які вона вважає порушеними, яким, на думку суду, можливо мав бути позов про припинення сервітуту; оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж той, що позивачка зазначила у позовній заяві, відтак суд дійшов до висновку про те, що в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Отже, що стосується вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 укласти договір найми (оренди) на жиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3, яке належить на праві приватній власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, то оскільки позивачкою було невірно обрано спосіб захисту прав, які вона вважає порушеними, яким, на думку суду, можливо мав бути позов про визнання договору укладеним; оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж той, що позивачка зазначила у позовній заяві, відтак суд дійшов до висновку про те, що в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Отже, що стосується вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 сплатити борг у сумі 7128 грн. 25коп. за використані нею комунальні послуги (газ, світло, воду) , то оскільки позивачка ОСОБА_1 не є виконавцем - суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а також не є виробником - суб'єктом господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; оскільки обраний позивачкою ОСОБА_1 спосіб захисту не відповідає цивільно-правовим засадам, відтак суд дійшов до висновку про те, що в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Отже, що стосується вимоги ОСОБА_1 про витребування з ОСОБА_3 судових витрат - судового збору в сумі 521 грн. 20 коп. , то оскільки законодавець передбачив саме присудження або стягнення судових витрат, у тому числі і судового збору, та ніяк не витребування судових витрат, у тому числі і судового збору; оскільки стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, відтак суд дійшов до висновку про те, що в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Крім того, посилання позивачки ОСОБА_1 та її представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 в даному випадку, по даній цивільній справі на норми Кодексу про шлюб і сім'ю України є недоречним та некоректним, оскільки він втратив чинність зі вступом у дію Сімейного кодексу України, крім розділу V "Акти громадянського стану" , який зберігає свою чинність у частині, що не суперечить Сімейному кодексу України від 10.01.2002 року № 2947-III, до прийняття спеціального закону (згідно з Сімейним кодексом України від 10.01.2002 року № 2947-III, ОВУ, 2002 року, № 7, ст. 273) , крім того розділ V цього Кодексу втратив чинність (згідно із Законом України від 01.07.2010 року № 2398-VI) . Офіційне опублікування: Урядовий кур'єр, 2002, 03, 06.03.2002 № 44; Офіційний вісник України, 2002, № 7 (01.03.2002) , ст. 273; Відомості Верховної Ради України, 2002, № 21-22 (31.05.2002) , ст. 135; Голос України, 2002, 02, № 38 (26.02.2002) . Тобто Кодекс про шлюб і сім'ю України втратив чинність більше як дванадцять років потому.

Крім того, посилання позивачки ОСОБА_1 та її представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 в даному випадку, по даній цивільній справі на норми Житлового кодексу України, а саме: на ст. ст. 64, 107, 156 ЖК України, є недоречним та некоректним, оскільки в даному випадку застосуванню підлягає саме Цивільний кодекс України, а саме: ст. 405 ЦК України тощо, що також підтверджується п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року, згідно якому члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України) . Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

Крім того, на думку суду, задоволення вимог даного позову потягне за собою порушення прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_8 - внука позивачки ОСОБА_1, що безумовно потягне за собою порушення імперативних вимог Закону України "Про охорону дитинства" та Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" .

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки: служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання не членом сім'ї, зобов'язання сплатити борг за використання комунальних послуг та зобов'язання укласти договір найма житлового приміщення, слід відмовити повністю.

Дане рішення Ковпаківського районного суду м. Суми було ухвалене з урахуванням судової практики та правових позицій Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме: з урахуванням судової практики та правових позицій, які містяться в постановах Верховного Суду України, а саме: з урахуванням постанови Верховного Суду України від 20.06.2012 року по цивільній справі № 6-68цс12 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/25128516) та з урахуванням постанови Верховного Суду України від 10.10.2012 року по цивільній справі № 6-110цс12 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/26497408) з метою забезпечення єдності судової практики.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 - 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки: служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання не членом сім'ї, зобов'язання сплатити борг за використання комунальних послуг та зобов'язання укласти договір найма житлового приміщення, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков