Справа № 474/272/16-ц.
Провадження № 2/474/119/2016 року.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.06.16 року

Врадіївський районний суд Миколаївської області
в складі головуючого судді - Тихоненко М.І.
при секретарі судового засідання - Степанову В.В.
за участю представаника позивача ОСОБА_1
представників відповідача Галюк Л.В., Тімановського Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївобленерго» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:
07.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївобленерго» (далі: ПАТ «Миколаївобленерго») про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Позивач зазначив, що 17.07.2014 року він працював на посаді електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІІІ групи кваліфікаційної групи з ремонту та технічного обслуговування підстанцій № 35/10кВ і трансформаторних підстанцій 10/04 кВ філії Врадіївського району Західного округу ПАТ «Миколаївобленерго». У зв`язку з врученням йому повістки про виклик до Первомайсько Врадіївського райвійськкомісаріату він пройшов медичну комісію та був визнаний придатним для проходження військової служби. Отримавши мобілізаційне розпорядження він повідомив за місцем своєї роботи про призов його до військової служби, в результаті чого наказом директора ПАТ «Миколаївобленерго» № 519-к від 17.04.2015 року його було звільнено з займаної посади у зв`язку з призивом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України. З 22.04.2015 року він перебуває на військовій службі та проходить службу у військовій частині № НОМЕР_1 . 06.02.2016 року він звернувся на адресу ПАТ «Миколаївобленерго» щодо допущеного порушення з приводу його звільненні з роботи, а саме вимог ст. 119 КЗпП України та просив добровільно поновити його на попередній посаді, виплатити йому середній заробіток за період вимушеного прогулу. 23.02.2016 року ПАТ «Миколаївобленерго» на його адресу був направлений лист за вихідним № 01/35-1424, згідно цього листа йому було відмовлено в поновленні на роботі та виплаті середнього заробітку.
У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги і просив поновити строк на звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ № 519-к від 17.04.2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 , поновати на роботі та стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.04.2015 року по 30.05.2016 року в сумі 60 106,38 грн. Посилаючись на вказане та порушення відповідачем вимог ст. 199 КЗпП України, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» представник позивача просив суд позов задовольнити.
Представники відповідача ПАТ «Миколаївобленерго» Галюк Л.В., ОСОБА_3 , позовні вимоги не визнали, пояснивши, що 17.07.2014 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу до ПАТ «Миколаївобленерго» в якості електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІІІ групи кваліфікаційної групи з ремонту та технічного обслуговування підстанцій № 35/10кВ і трансформаторних підстанцій 10/04 кВ філії Врадіївського району Західного округу ПАТ «Миколаївобленерго». У зв`язку з призивом на строкову військову службу електромонтера ОСОБА_2 його було звільнено з роботи, згідно наказу директора ПАТ «Миколаївобленерго» № 519-к від 17.04.2015 року, на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України. Станом на 17.04.2015 року КЗпП України не передбачав обов`язок ПАТ «Миколаївобленерго» щодо збереження місця роботи та середнього заробітку у разі призову працівника на строкову військову службу. Тільки в червні 2015 року після звільнення ОСОБА_2 , яке відбулося 17.04.2015 року були внесені зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП України та попередній текст цієї частини було замінено словами: «призваними на строкову військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період». Оскільки згідно ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків коли пом`якшує або скасовую цивільну відповідальність то на думку представників відповідача не має підстав для застосування до правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 та ПАТ «Миколаївобленерго» зазначеної норми закону, а саме ч. 3 ст. 119 КЗпП України зі змінами, які були внесені після звільнення з роботи ОСОБА_2 . Посилаючись на зазначені обставини представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог.
Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти:
-ОСОБА_2 відповідно до наказу № 1050-к від 17.07.2014 року директора ПАТ «Миколаївобленерго» був прийнятий на роботу зазначеного підприємства в якості електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІІІ групи кваліфікаційної групи з ремонту та технічного обслуговування підстанцій № 35/10кВ і трансформаторних підстанцій 10/04 кВ філії Врадіївського району Західного округу ПАТ «Миколаївобленерго».
-Згідно повістки № 16 військового комісара Первомайсько - Врадіївського об`єднаного райвійськкомісаріату ОСОБА_2 був призваний на військову службу та зобов`язаний був з`явитися 20.04.2015 року для відправки на службу.
-Згідно наказу № 519-к від 17.04.2015 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи у зв`язку з призивом на військову службу, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
-Згідно довідки ПАТ «Миколаївобленерго» № 03/258 від 20.04.2016 року, заробітна плата ОСОБА_2 у лютому 2015 року становила 4 558,90 грн. за 21 робочий день, в березні 2015 року становила 4 521,88 грн. за 21 робочий день. Середньоденний заробіток становив 216,21 грн.
-Відповідно до довідки ПАТ «Миколаївобленерго» № 03/261 від 21.04.2016 року ОСОБА_2 при звільненні було виплачено вихідну допомогу в сумі 2 034,06 грн.
-У військовому квитку серії НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_2 на 2 аркуші зазначено: «призваний на строкову військову службу направлений у військову частину 22.04.2015 року».
-06.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся з заявою на адресу ПАТ «Миколаївобленерго» з проханням добровільно поновити його на попередній посаді, виплатити йому середній заробіток за період його перебування в ЗС України, відповідно до приписів ч. 3 ст. 119 КЗпП україни
- Згідно довідки ПАТ «Миколаївобленерго» № 01/35-1424 від 23.02.2016 року ОСОБА_2 було відмовлено в поновленні на роботі та виплаті середнього заробітку.
-Згідно довідки військової частини НОМЕР_3 № 105 від 03.03.2016 року, старший солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині № 1620.
-Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Миколаївобленерго» п. 5.1 розділу 5 нормативна тривалість робочого часу не може перевищувати 40 годин на тиждень, вихідні дні - субота, неділя.
Встановленні в судовому засіданні факти вказують на те, що між сторонами склалися правовідносини, які виникли з трудових відносин з приводу поновлення на роботі.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні фактів, що 20.04.2015 року ОСОБА_2 було призвано до лав Збройних Сил України на строкову військову службу під час особливого періоду.
Особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
Відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів, Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту та підприємств, установ й організацій покладається на відповідних керівників. Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України 15 січня 2015 року, та набравши законної сили 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, в тому числі на території Миколаївській області.
Законом України від 27 березня 2014 року № 1169- VIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» (набрав чинності з 01 квітня 2014 року) внесено зміни до КЗпП України, законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економики, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, підприємств, організацій, установ на функціонування в умовах особливого періоду.
Таким чином, згідно чинного українського законодавства, після оголошення Президентом мобілізації, в Україні наступає особливий період.
Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції на травень 2015 року), за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З 11 червня 2015 року ч. 3 ст. 119 КЗпП України діє у новій редакції, а саме слова «призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» замінено словами «призваними на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період». При цьому, слова «військова служба» охоплюють слова «строкова військова служба», тобто законодавцем дано більш розширене тлумачення поняття «військова служба».
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275 -VII поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Таким чином, працівники, які були звільнені з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Відповідно до приписів ст. 73 КЗпП України з наступними змінами відповідно до Закону України №238 VIII від 05.03.2015 року, святковими і неробочими днями є: 1 січня, 7 січня, 8 березня, 1 і 2 травня, 9 травня, 28 червня, 24 серпня, 14 жовтня День захисника України, один день (неділя) Пасха, один день(неділя)- трійця.
Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України,Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, днем звільнення вважається останній день роботи. Позивача було звільнено з роботи 17.04.2015 року на підставі наказу №519-к, а тому вимоги позивача про поновлення його на роботі підлягають задоволенню в частині поновлення з 18.04.2015 року.
При визначенні позивачу розміру оплати за час вимушеного прогулу, суд керується роз`ясненнями Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02. 1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме розділом 4 п. 8 згідно з якими нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Отже, розрахунок середнього заробітку слід проводити виходячи із заробітної плати за два повних відпрацьованих місяці, що передували події звільнення позивача з роботи, а саме за лютий 2015 року 4 558,90 грн., за 21 відпрацьований день та за березень 2015 року 4 512,88 грн., за 21 відпрацьований день.
Таким чином з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу підлягає стягненю 58 288,54 грн., втраченого ним заробітку за період вимушеного прогулу з 18.04.2015 року по 30.05.2016 року включно, а саме за 279 робочих днів (4 588,90 грн. + 4 521,88 грн. = 9080,78 грн./42 відпрацьованих днів за два місяці = 216,21 грн., (середньоденний заробіток) х 279 робочих дня = 60 322,59 грн. 2 034,06 грн., (сума вихідної допомоги отриманої позивачем при звільненні).
Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з метою вирішення трудового спору про його звільнення з роботи, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Як вбачається з матеріалів справи, що позивач після звільнення 17.07.2014 року його з роботи зразу ж через декілька днів, а саме 22.04.2015 року був призваний до лав ЗС України та направлений до військової частини для проходження строкової військової служби і станом на 03.03.2016 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Таким чином, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а тому є всі підстави для поновлення судом строків, пропущених з поважних причин для звернення до суду для захисту
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Однією з позовних вимог є стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме з 18.04.2015 року по 30.05.2016 року включно, з цього приводу суд зазначає, що позовні вимоги суд розглядає в межах заявлених вимог, однак у позивача не втрачена можливисть і не існує перешкод для звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 31.05.2016 року по 09.06.2016 року.
За таких обставин, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч. 3 ст. 88 ЦПК України, вимогами п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Таким чином, з відповідача в дохід спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 378 грн., на користь позивача підлягає стягненню 4 206 грн., в рахунок понесених позивачем затрати за надану йому представником (адвокатом) правову допомогу з урахуванням кількості судових засідань в яких приймав участь його представник при розгляді справи та з урахуванням складності самої справи.
Керуючись ст. ст. 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївобленерго» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.
Поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ директора Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївобленерго» № 519 к від 17.04.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІІІ групи кваліфікаційної групи з ремонту та технічного обслуговування підстанцій № 35/10кВ і трансформаторних підстанцій 10/04 кВ філії Врадіївського району Західного округу ПАТ «Миколаївобленерго».
Поновити ОСОБА_2 на посаді електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІІІ групи кваліфікаційної групи з ремонту та технічного обслуговування підстанцій № 35/10кВ і трансформаторних підстанцій 10/04 кВ філії Врадіївського району Західного округу ПАТ «Миколаївобленерго» з 18 квітня 2015 року.
Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 58 288 (п`ятдесят вісім тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 54 коп.
Стягнути зПублічного Акціонерного Товариства «Миколаївобенерго» в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.
Стягнути зПублічного Акціонерного Товариства «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати за надану йому правову допомогу в розмірі 4 206 (чотири тисячі двісті шість) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: