УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, Перша ужгородська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, Перша ужгородська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину нерухомого майна, позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5,треті особи: Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, Перша ужгородська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання права власності на частину спадкового майна, позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, треті особи: Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, Перша ужгородська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, про визнання права власності на частину спадкового майна, позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, треті особи: Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, Перша ужгородська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, про визнання права власності на частину спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в процесі розгляду якого змінила предмет позовних вимог та остаточно просила:

- визнати за нею право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності серії НОМЕР_1 від 13 жовтня 2014 року, видане ОСОБА_5 на 1/2 частину вказаної квартири.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син ОСОБА_10, якому на час смерті на праві власності належала спірна квартира, набута ним на підставі договору купівлі-продажу від 08 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОлійникомЛ.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 5215, проте в свідоцтві про право власності серії НОМЕР_1 від 13 жовтня 2014 року вказано, що спірна квартира набута ним на підставі договору обміну.

ОСОБА_4 зазначала, що вищевказане майно придбано за кошти, які вона отримала від продажу іншої нерухомості і в подальшому подарувала синові, у зв'язку із чим вважала, що це житло не набувалось під час шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_5 і не є в розумінні ст. 60 СК України об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки будь-яких грошей, нажитих під час шлюбу, на придбання цього майна не витрачалось, а квартира є особистою приватною власністю померлого.

Позивачка вказала, що 13 травня 2013 року вона звернулася до Першої ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на неї, однак нотаріус Митровка В.М. відмовила їй у видачі свідоцтва, мотивуючи це необхідністю подачі нею правовстановлюючих документів і надала письмову рекомендацію звернутись до суду для визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Посилаючись на те, що дружина її сина ОСОБА_5 оспорює її право власності на цю квартиру та отримала свідоцтво про право власності, видане державним нотаріусом Ластівкою А.В. від 13 жовтня 2014 року серії НОМЕР_2, за яким спірна квартира визнана спільним сумісним майном подружжя, просила задовольнити її позовні вимоги (а. с. 151-153).

17 липня 2014 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила визнати за ОСОБА_5 право власності на 5/8 частини спірної квартири (а. с.163-164).

На обґрунтування зустрічного позову посилалась на те, що 04 травня 2000 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_10, під час якого вони придбали спірну квартиру, яка є спільним сумісним майном подружжя. Після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частини спірної квартири, та спадкоємцями є їх троє дітей, дружина, яка його пережила, та мати, у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

Також 27 серпня та 23 жовтня 2014 року до суду з аналогічними за змістом позовами звернулися ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та просили визнати за ними право власності по 1/5 частини спірної квартири за кожним, посилаючись на те, що вони є дітьми померлого ОСОБА_10 та своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на неї, однак отримали відмову у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року справи за позовами ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 об'єднані в одне провадження (а. с. 47-48,т. 1).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2015 року уточнений позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/10 частини квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири становить 55,8 кв. м, кількість кімнат - 3, житлова площа - 42,0 кв. м).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 1/10 частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на 1/10 частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_9 право власності в порядку спадкування на 1/10 частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування на 1/10 частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позови ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_10 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5, а тому є спільним сумісним майном подружжя, і до складу спадщини після смерті ОСОБА_10 увійшла Ѕ частина спірної квартири, а тому враховуючи, що спадкоємцями після його смерті є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за кожним із них права власності в порядку спадкування по 1/10 частини спірної квартири.

При цьому судами вмотивовано відхилено доводи ОСОБА_4 щодо придбання ОСОБА_10 (спадкодавцем) спірної квартири за подаровані нею грошові кошти, як безпідставні, оскільки не підтверджені певними засобами доказування в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 5 ст. 719 ЦК України, правильно вказавши, що пояснення чи показання осіб в такому випадку не мають правового значення.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В.Закропивний

Т.О. Писана