У Х В А Л А

1 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спадкового майна в натурі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування майном, що перебуває у спільній частковій власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено: виділено ОСОБА_5 у власність садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, загальною вартістю 1 млн 348 тис. 878 грн; виділено ОСОБА_4 у власність земельну ділянку розміром 0,128 га, розташовану за адресою: с. Гора Бориспільського району Київської області, вартістю 673 тис. 905 грн; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію у розмірі 337 тис. 486 грн 50 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 1278, 1279 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 364, 365 ЦК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року та постанову Верховного Суду України від 2 липня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що між сторонами склалися конфліктні відносини, спільне користування будинком неможливе, поділу в натурі згідно висновку експертизи він не підлягає. ОСОБА_4 перебувала в шлюбі із спадкодавцем близько чотирьох місяців, а ОСОБА_5 є сином спадкодавця та тривалий час користувався садовим будинком, який належав померлому. З цих же підстав суд дійшов висновку про відмову в позові ОСОБА_4 про визнання порядку користування ним.

Разом з тим ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова Верховного Суду України від 2 липня 2014 року, на яку посилається у своїй заяві ОСОБА_4, прийнята у справі з інших підстав позову.

Перевіривши доводи заявника, колегія Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл спадкового майна в натурі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування майном, що перебуває у спільній частковій власності до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук