Справа № 128/1040/16-ц
02 липня 2016 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді - Саєнко О.Б., при секретарі Микитюк І.С., за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Степанівська сільська рада Вінницького району Вінницької області, -
29 лютого 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із дійним позовом до ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 червня 2013 року йому на праві власності належать земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,6115 га, що розташовані в с. Степанівка по вулиці Леніна, № 58, Вінницького району Вінницької області.
Вказує, що відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто їх земельні ділянки частково межують між собою, відповідно до акту від 16 лютого 2011 року були погоджені та закріплені. Однак, відповідач ОСОБА_3 на протязі останніх років порушує встановлені межі земельних ділянок, руйнує межові знаки, чинить перешкоди в користуванні частиною належної позивачеві на праві власності земельні ділянки.
Зазначає, що в жовтні 2015 року відповідач самовільно переорав встановлені межові знаки та захватив біля 0,03 га належної йому на праві власності земельної ділянки, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 03 листопада 2015 року. Тому, він вимушений звернутися до суду, просить усунути перешкоди у користуванні належної йому на праві власності земельної ділянки 0,6115 га, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Степанівка по вулиці Леніна, № 58, Вінницького району Вінницької області, шляхом відновлення за рахунок ОСОБА_3 межових знаків та повернення незаконно вилученої частини земельної ділянки.
Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, надала пояснення аналогічні зазначеним у ньому, просила його задовольнити, суду доповнила, що відповідач постійно захватує земельну ділянку позивача, на даний час захватив більше ніж 0,03 га , точно зазначити не може, також не бажає клопотати перед судом про призначення по даній справи експертизи для визначення розміру земельної ділянки яку захватив відповідач. Вважає що в матеріалах справи достатньо доказів , щоб задовольнити цей позов.
Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання призначені на 23 червня 2016 року о 17,00 год. та на 02 липня 2016 року о 12,00 год. не зявився, по невідомим суду причинам, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв*язку з чим, суд виніс ухвалу про заочний розгляд даної справи.
Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання 02 липня 2016 року о 12,00 год. також не зявився по невідомим суду причинам.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Степанівської сільської ради Вінницького району, нез*явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав, просив у його задоволені
Суд, з урахуванням думки представника позивача, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши позов та матеріали цивільної справи № 128/1040/16-ц, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов висновку, що позов необґрунтований та такий, що підлягає відмові у задоволені виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтв про право власності від 16 червня 2013 року на нерухоме майно (а.с. 5, 7), ОСОБА_1 належать земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,6115 га, що розташовані в с. Степанівка по вулиці Леніна, № 58, Вінницького району Вінницької області.
Як вбачається із копії Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 червня 2016 року (а.с 6,8) та копії Витягів і Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 квітня 2013 року (а.с. 9-12) земельна ділянка площею 0,6115 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Степанівка по вулиці Леніна, № 58, Вінницького району Вінницької області та земельна ділянка площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в селі Степанівка по вулиці Леніна, № 58, Вінницького району Вінницької області.
Відповідно до акту погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 16 лютого 2011 року (а.с. 13) земельні ділянки позивача та відповідача були погоджені та закріплені.
Згідно до акту обстеження земельної ділянки від 03 листопада 2015 року, в складі комісії, відповідач ОСОБА_3 в жовтні 2015 року самовільно переорав встановлені межові знаки та захватив біля 0,03 га належної ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки (а.с. 14, 40).
Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.
У відповідності до положень ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.
Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічна норма права закріплена і в ст.3 ЦПК України.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Згідно до ст. 375 ЦК України встановлює, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди.
Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Згідно до ст.ст. 106, 107 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
Відповідно до ст. 55 Закону України Про землеустрій, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року, встановлено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється відповідно до розділу III цієї Інструкції.
Оскільки матеріалами справи встановлено повну відсутність на місцевості державних межових знаків встановленого зразка з встановлення в натурі меж двох земельних ділянок, як земельної ділянки позивача, так і земельної ділянки відповідача, а також відсутня будь-яка технічна документація зі встановлення меж земельних ділянок сторін в натурі, отже неможливо порівняти межі фактичного користування земельними ділянками із межами, закріпленими Державними актами на право приватної власності на землю, межі земельних ділянок в натурі на даний час не відновлені та в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що саме за рахунок земельної ділянки позивача збільшено фактичну площу земельної ділянки відповідачем шляхом самовільного переору меж земельної ділянки, тому в задоволенні позову слід відмовити.
З аналізу зібраних у справі доказів, з урахування меж заявлених позовних вимог позивачем та обраного ним способу судового захисту, суд прийшов до висновку, що позивач не довів жодним належним доказом те, що ОСОБА_3 на протязі останніх років порушуються встановлені межі земельних ділянок, руйнуються межові знаки, чиняться перешкоди в користуванні частиною належної позивачеві на праві власності земельні ділянки.
Отже, суд, в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, не вбачає підстав усунути перешкоди у користуванні належної позивачеві ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки 0,6115 га, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Степанівка по вулиці Леніна, № 58, Вінницького району Вінницької області, шляхом відновлення за рахунок ОСОБА_3 межових знаків та повернення незаконно вилученої частини земельної ділянки, а тому у позові слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.212- 215,224,225 ЦПК України, суд -
У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Степанівська сільська рада Вінницького району Вінницької області, - відмовити за необґрунтованістю.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Вінницької області через Вінницькій районний суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Повне рішення суду виготовлено 06 липня 2016 року.

Суддя: