Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/2887/14 головуючий у 1 інстанції Галчанський С.В.
провадження № 22-ц/778/1769/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 року та додаткове рішення у справі від 30.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділ Держкомземагенства у Пологівському районі Запорізької області, про виділ частки майна із спільної власності, вселення та усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2В звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист права власності у спільній сумісній власності у спосіб виділу в натурі частини садиби, вселення та усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позову зазначивши, що сторонами на праві спільної сумісної власності належить садиба, що розташована на приватизованій земельній ділянці і розташована за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Кірове, вул. Запорізька, 95.

Відповідач чинить йому перешкоди у здійсненні право власності. З 2009 року ОСОБА_3 не дає йому можливості володіти, розпоряджатися та користуватися спільною власністю не пускаючи його до житлового будинку , на подвіря та на земельну ділянку, які знаходься у спільній власності. Внаслідок чого він з кінця 2009 року вимушений піти з домоволодіння.

У звязку з не можливістю поділу садиби, яка була набута сторонами за час шлюбу і є об'єктом спільної сумісної власності, позивач з урахуванням уточнення просив суд виділити йому зі спільної сумісної власності - садиби, яка розташована за адресою: вул. Запорізька, 95 в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області, в рахунок ідеальної ? частки в натурі в житловому будинку відокремлену ізольовану квартиру № 2 з приміщеннями - на першому поверсі 1-19 коридор площею 4,8 кв.м. вартістю 653 грн., організоване з переобладнання ганку літ. "Кр"; 1- санвузол площею 5,9 кв.м. вартістю 2172 грн., організоване з переобладнання приміщення 1- сіни; 1-6 коридор-кухня площею 11,0 кв.м. вартістю 2032,6 грн., організоване з переобладнання житлової кімнати 1-6 з облаштуванням сходив на другій поверх до 1-16 службового приміщення; 1-21 житлова кімната площею 15,0 кв.м., організоване в результаті житлової прибудови; на другому поверсі - 1-15 службова кімната площею 10,3 кв.м. вартістю 1903,2 грн.; 1-16 службова кімната площею 5,7 кв.м. вартістю 1053,3 грн.; 1-17 службова кімната площею 12,7 кв.м. вартістю 2346,8 грн.; 1-18 балкон площею 1,5 кв.м. вартістю 277,2 грн. загальною площею 66,9 кв.м, у тому числі житлова 15,0 кв.м., надвірні будівлі та споруди - гараж літ. "Б" вартістю 2816,0 грн., сарай літ. "Г" вартістю 3865 грн., 1/2 колодязя літ. "К" вартістю 352,0 грн., 1/2 частку паркану № 1 вартістю 250,5 грн., загальна інвентаризаційна вартість яких складає 17721 грн. (сімнадцять тисяч сімсот двадцять одна) 60 копійок; земельну ділянку площею 773, кв.м., що складається з трьох частин, перша з яких площею 601,7 кв.м. розташована під виділеною квартирою №2, прилеглою прибудинковою територією та частиною городу що прилягає до лівої межі земельної ділянки, друга площею 116,3 кв.м., розташована під виділеним за ним гаражем літ. "Б", сараєм літ. "Г" і прилеглою до них територією, третя площею 55,5 кв.м. для доступу до виділених часток з житлового будинку, надвірних будівель, зобовязавши або дозволивши виконати будівельні роботи: на першому поверсі житлового будинку - закласти двірні отвори між приміщеннями 1-6 та 1-7, між приміщеннями 1-7 та 1; переобладнати ганок "Кр" в прибудову до житлового будинку, в обємі якої влаштувати коридор та для цього заповнити огороджувальну стіну та організувати вхідні двері та суміжний віконний отвір; в обємі приміщення 1 сіни влаштувати санвузол, а саме підвести інженерні комунікації та встановити сантехнічні прибори; влаштувати житлову прибудову 1-21, висотою від полу до стелі не нижче 2,5 м. та житловою площею не менше за 15 кв.м.; з ганку лі. "Кр" в новостворену житлову прибудову, в обємі існуючого отвору, влаштувати дверний отвір; влаштувати дверний отвір в обємі існуючого віконного отвору між ганком літ. "Кр" - приміщенням 1-19 та приміщенням 1-6; в приміщенні 1-6 влаштувати сходи на другій поверх, для чого необхідно розібрати частину перекриття між приміщеннями 1-6 та 1-16; приміщення 1-6 використовується в якості кухні-коридору з облаштуванням електричною плитою; на другому поверсі житлового будинку перенести дверний отвір в приміщення 1-15 відповідно до графічного додатку №2; влаштувати міжкімнатну перегородку в обємі приміщення 1-17, розділивши на два ізольованих приміщення: 1-17 площею 12,7 кв.м. та 1-20 площею 4,3 кв.м;

- виділити відповідачу зі спільної сумісної власності - садиби, яка розташована за адресою: вул. Запорізька, 95 с. Кірове Оріхівського району Запорізької області, в рахунок ідеальної ? частки в натурі у житловому будинку відокремлену ізольовану квартиру №1 з приміщеннями на першому поверсі - 1-1 коридор площею 4,9 кв.м. вартістю 905,5 грн., 1-2 вхід до підвалу площею 2,0 кв.м. вартістю 369,6 грн., 1-3 кладова площею 1,2 кв.м. вартістю 221,7 грн., 1-4 кухня площею 10,0 кв.м. вартістю 1847,9 грн., 1-5 житлова кімната площею 18,0 кв.м. вартістю 3326,2 грн., 1-7 коридор площею 6,2 кв.м. вартістю 1145,7 грн., 1-8 кладова площею 0,4 кв.м. вартістю 73,9 грн., 1-10 суміщений санвузол площею 5,3 кв.м. вартістю 979,4 грн.; 1-11 тамбур площею 0,6 кв.м. вартістю 110,9 грн.; на другому поверсі - 1-12 коридор площею 5,9 кв.м. вартістю 1090,2 грн.,1-13 службова кімната площею 10,9 кв.м. вартістю 2014,2 грн.,1-14 службова кімната площею 4,4 кв.м. вартістю 813,1 грн., 1-20 службову кімнату площею 4,3 вартістю 794,6 грн., загальною площею 74,1 кв.м., у тому числі житлова площа 18 кв.м.; надвірні будівлі та споруди - ганок літ. "Кр -1" вартістю 43 грн., сарай літ. "В" вартістю 1126 грн., підвал літ. "Пг" вартістю 1558 грн., ? частка колодязя літ. "К" вартістю 352 грн., ? частка паркану №1 вартістю 250,5 грн., загальна інвентаризаційна вартість яких складає 17022,4 грн.; земельну ділянку площею 773, кв.м, що складається з трьох частин, перша з яких площею 165,5 кв.м, розташована під виділеною квартирою №1 та прилеглою прибудинковою територією, друга площею 552,5 кв.м, розташована під виділеним сараєм літ. "В" та прилеглою до нього частиною городу до правої межі земельної ділянки, третя - площею 55,5 кв.м для доступу до виділених часток з житлового будинку, надвірних будівель, зобовязавши ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 699 грн. 20 копійок за зменшення її долі на 1/100 частку;

- вселити ОСОБА_2 в ізольовану квартиру №2, яка йому виділена зі складу садиби, розташованої за адресою: вул. Запорізька, 95 в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області;

- заборонити ОСОБА_3В чинити ОСОБА_2 перешкоди у будь-який спосіб в здійсненні прав власника володіти, розпоряджатися та користуватися ізольованою квартирою №2 та земельною ділянкою, які йому виділені зі складу садиби, розташованої за адресою: вул. Запорізька, 95 в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області;

- стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3В понесені ним судові витрати - сплату судового збору: 511,00 грн. за позовні вимоги майнового характеру, 121,80 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, 121,80 грн. за забезпечення доказів у спосіб призначення судової будівельно-технічної експертизи, судові витрати: 5670,00 грн., сплачених за проведення судової будівельно-технічної експертизи на рахунок Запорізької торгової промислової палати, 1110,00 грн., сплачених за виготовлення геодезичної кадастрової зйомки земельної ділянки за задоволеним судом клопотанням експерта на рахунок ПП "Землевпорядник Плюс" м. Оріхів, а разом 7 534,60 грн..

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 року та додатковим рішенням у справі від 30.05.2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам закону, у рішенні проігноровані обставини, встановлені попередніми рішеннями, відсутній аналіз доказів, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів в його неупередженості, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що сторони не можуть дійти згоди у вирішенні питання про виділ частки майна в натурі і позивач просить суд виділити частку, якої у нього немає у майні. А у додатковому рішенні відмовлено у позові взагалі без жодного обґрунтування.

У рішенні Європейського суду «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд фактично самоусунувся від розгляду спору, текст рішення суду є не мотивованим, і такий текст рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки не містить в собі

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог ст. 213, 214,215 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, при цьому в мотивувальній частині рішення не відображено які докази беруться до уваги, а які відхиляються та з яких мотивів.

Як вбачається із матеріалів справи , що 26 лютого 1994 року між ОСОБА_4, і ОСОБА_2, було укладено шлюб, який сторони розірвали 10 червня 2009року(л/с 10).

В шлюбі подружжя придбало майно яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме житловий будинок, що розташований за адресою : Запорізька обл. Оріхівський район с. Кірово вул. Запорізька, 95.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2011 року було розподілено між подружжям Павленко сумісно набуте майно. Виділено ОСОБА_5 13/25 частини житлового АДРЕСА_1, що складається з: коридор 1 площею 4.9 кв.м., вхід в підвал 2 площею 2.0 кв.м., кладову 3 площею 1.2 кв.м., кухня 4 площею 8.2 кв.м., житлову кімнату 5 площею 18.0 кв.м. частину коридору 7 розміром 1.46 х 1.30 площею 1,9 кв.м., санвузол 9 площею 0.9 кв.м., ванну 10 площею 4.3 кв.м., тамбур 1 і площею 0.6 кв.м. По надвірним будовам: підвал під будинком літ. «П-г». гараж літ. «Б», сарай літ. «Г» , Ѕ частину колодязю літ. «К». ґанок ліз. «Кр1». Ѕчастина паркану літ «№1».

Виділено ОСОБА_4 земельну ділянку городу площею 503.5 кв.м.

Виділено ОСОБА_4 майно: холодильник «Атлант» вартістю 3000 гривень. холодильну вітрину «Атлант»вартістю 2800 гривень, автоматичну пральну машину «LD»вартістю 2000 гривень, водонагрівач «GORENIE»вартістю 1200 гривень, м'який куточок вартістю 2800 гривень, телевізор «SAMSUNG»вартістю 1000 гривень, телевізор «TVA»вартістю 500 гривень, диван малютку вартістю 800 гривень, мікрохвильову піч «SAMSUNG»вартістю 600 гривень, меблеву стінку вартістю 1000 гривень, 1 кондиціонер, вартістю 1500 гривень, кухонну стінку вартістю 850 гривень, кухонний куток вартістю 700 гривень, три настінних килими на суму 1500 гривень на суму 20250 гривень.

Виділено ОСОБА_2 12/25 житлового АДРЕСА_2. що складається з: житлову кімнату 6 площею 11,0 кв.м, частину коридору 7 розміром 1,46 х 1.85 + 1.6 х 0,97 площею 4,3 кв.м., кладову 8 площею 0.4 кв.м., сходинкову клітину 12 площею 5.9 кв.м., житлову кімнату 13 площею 10.9 кв.м., службову кімнату 14 площею 4.4 кв.м., житлову кімнату 15 площею 10,3 кв.м., службову кімнату 16 площею 5.7 кв.м., службову кімнату 1 7 площею 17.3 кв.м. По надвірним будовам : веранду літ «а», сарай літ. «В», Ѕ частину колодязю літ «К», ґанок літ.»Кр». Ѕ частину паркану літ «№1».

Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку городу площею 503,5 кв.м.

Земельну ділянку площею 584 кв.м залишити в загальному користуванні співвласників для проведення поточного ремонту житлового будинку та допоміжних будівель і споруд.

Виділено ОСОБА_2 холодильник «NORD» вартістю 1100 гривень, диван вартістю 2800 гривень, плазмовий телевізор вартістю 7000 гривень, домашній кінотеатр «PIONER» вартістю 2500 гривень, музичний центр «SONI»вартістю 1700 гривень, два килими на суму 1650 гривень, 1 кондиціонер вартістю 1500 гривень на суму 18250 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09 серпня 2011 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2011 року було скасоване в частині поділу житлового будинку№ 95 по вул. Запорізькій в с. Кірово Оріхівського району Запорізької області та виділення земельної ділянки скасувати і в цій частині ухвалено нове рішення : «В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку № 95 по вул. Запорізькій в с. Кірово Оріхівського району Запорізької області та виділення земельної ділянки відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку проте, що відповідно до висновків комплексної будівельно-технічної експертизи № ОС-7 від 28.02.2011року, з технічної точки зору розділити спірний будинок з надвірними будовами в натурі, неможливо, що підтвердила в апеляційному суді експерт. Можливо встановити порядок користування житловим будинком та надвірними будовами (а/с 129-165). Як вбачається з висновків цієї експертизи, другий поверх житлового будинку № 95 по вул. Запорізькій в с. Кірово Оріхівського району Запорізької області не відповідає нормам ДБН В.2.2-15.2005 п.2.9, оскільки має висоту від пола до стелі 2.13м., що менше мінімальної яка є 2.5м. Приміщення 1-14, 1.16 зазначені в технічному паспорті як службові кімнати, але одна їз стін у цих приміщеннях знаходиться під нахилом і є конструктивним елементом даху, а саме покрівлею з шиферу. Ці приміщення можуть використовуватися як допоміжні для обслуговування даху житлового будинку.

За висновком апеляційного суду пояснення сторін, висновки експертизи № ОС-7 від 28.02.2011 року, дають підстави для визнання неможливим виділу в натурі часток спірного жилого будинку, що є спільною частковою власністю сторін.

Отже спірний об'єкт нерухомого майна (садиба, розташована на земельній ділянці № 95 по І вул. Запорізькій у с. Кірове Оріхівського р-ну Запорізької області) не може бути поділений і це також підтверджується рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09.08.2011 по [справі № 22-3757/11 в якому визначено, що розділ та виділ в натурі часток спірного житлового будинку, що є спільною частковою власністю, неможливий.

За висновком комплексної будівельно-технічної судової експертизи № ОС-7 від 28.02.2011, з технічної точки зору розділити житловий будинок з надвірними будовами в натурі у відповідності до розміру частки кожного із співвласників по 1/2 частині - не можливо.

Згідно з мотивувальною частиною висновку будівельно-технічної експертизи № ОС-35 від 30.11.2015 (арк. 5 висновку, абз. 6), на розгляд суду пропонуються два технічно можливих варіанти розподілу житлового будинку, надвірних будівель і споруд та земельної ділянки, за умовою розширення житлової та загальної площі ОСОБА_2 за власний рахунок . Зазначені переобладнання слід проводити у відповідності до вимог чинних нормативних актів у галузі будівництва за дозволом інспекції архітектурно будівельного контролю, при наявності затвердженої проектної документації, рішень місцевих органів самоврядування (а.с.159)

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Виходячи з положень ст.ст. 183, 364, 370 ЦК України, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

За змістом абз. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність», поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

У висновку будівельно-технічної експертизи № ОС-35 від 30.11.2015 пропонується два варіанти розподілу спірного об'єкта, обидва з яких пов'язані і зі зміною кількості приміщень, і зі зміною площі деяких приміщень, і зі зміною геометричних розмірів та функціонального призначення приміщень, і з заміною окремих конструкцій.

Таким чином, експертом запропоновано розподіл, який можливо здійснити лише внаслідок (тобто після) реконструкції будинку. Реконструкція, в свою чергу, є різновидом будівництва.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), - наголошується в ч. 2 ст. 331 ЦК України.

Згідно зі ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

За розясненнями п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

Отже, згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування згідно з висновком експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову про поділ будинку в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

За положеннями ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із висновку експертизи обидва запропоновані експертом варіанти розподілу передбачають проведення переобладнань , відповідно до норм ДБН та отриманням на виконання будівельних робіт дозволу інспекції державного архітектурного контролю, на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, рішень місцевих органів самоврядування (а.с.159)

Отже, позовна вимога про виділ частки з нерухомого майна заявлена передчасно, і тому у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Крім того виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Проте відповідач не виявляє бажання одержувати грошову компенсацію вартості своєї частки домоволодіння, що виключає задоволення позовних вимог про виділ позивачеві частки, що перевищує ідеальний розмір частки (позовна вимога стосується виділу позивачеві частки, що відповідає 51%, а відповідачеві - 49 % майна, при тому їх ідеальні частки у праві спільної сумісної власності визнаються рівними).

Примусове присудження співвласникові компенсації вартості його частки замість самої частки можливе лише при застосуванні положень ст. 365 ЦК України. Проте позовна заява не містить вимоги про припинення права відповідача на 1/100 частку домоволодіння.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України, яка узгоджується з ч. 2 ст. 365 ЦК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивачем сума в розмірі 889,29 гри, на депозитний рахунок суду не була внесена. Це унеможливило ухвалення рішення про задоволення позову в частині виплати відповідачці компенсації її частки.

У разі не вчинення таких дій, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реальною поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові ВСУ від 11.06.2012 № 6-66ц11.

Оскільки вимога визнати ідеальні частки не була заявлена, у суду не має підстав її задовольняти.

Крім того, у висновку експерта (сторінка 3) вказано наступне: «Під час дослідження експертом виявлено, що в технічному паспорті не зазначена та не включена до загальної площі, площа балкону на другому поверсі, далі за текстом приміщення 1-18. В приміщенні 1-4 - кухня демонтована піч, за рахунок чого площа даного приміщення збільшилася і становить 10,0 м2».

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146).

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

Відповідно до п. 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВСУ від 30.09.2015 № 6-286 цс 15.

За вказаних обставин, оскільки до складу майна входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна, обєкт не підлягає поділу (виділу).

Згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

За положеннями ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Щодо вимог позивача про чинення перешкод у здійсненні право власності зі сторони відповідача, яка з 2009 року фактично володіє, розпоряджається та користується спільною садибою на свій розсуд, не допускаючи позивача до участі в цьому його до входу на земельну ділянку і в житловий будинок спірної садиби, учиняючи у таких випадках сварку з ним з викликом працівників міліції, то в своїх запереченнях відповідач не спростовує їх, а посилається на пропуск строку позовної давності. ( а.с.54)

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 311, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Отже виходячи із змісту зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України, ОСОБА_2В має право звернувся до суду за захистом своїх прав іншого співвласника ОСОБА_3 щодо відновлення свого порушеного права, в даному випадку вселення та заборони чинити перешкоди у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою та садибою розташованої за адресом за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Кірове, вул. Запорізька, 95.

Доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності не приймаються колегією судів, оскільки порушення прав власника є триваючим з 2009 року, та він не може бути позбавлений судового захисту на своє вселення та усунення перешкод власністю.

Оскільки рішення суду, та додаткове рішення у справі не відповідає вимогам ст. 213, 214,215 ЦПК України, ухвалене без мотивації вони підлягають скасуванню, з частковим задоволенням позову про вселення та усунення перешкод зі сторони відповідача , шляхом зобов'язання не чинити перешкоди власнику у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою та садибою розташованої за адресом за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Кірове, вул. Запорізька, 95, щодо вимог про виділ частки майна із спільної власності , то слід відмовити з підстав визначених у мотивувальній частині рішення суду. Крім того з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам за немайнові вимоги щодо захисту права власника при подачі позову у суді першої інстанції розмірі 243,60 грн та в апеляційній інстанції 267 гривень 96 копійок = 511 гривень 56 копійок.

Керуючись cт.cт. 303,309, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 рокута додаткове рішення від 30.05.2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вимоги ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 в житловий будинок № 95 по вул. Запорізькій в с. Кірово Оріхівського району Запорізької області та зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у здійсненні співвласнику права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою та садибою розташованої за адресом за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Кірове, вул. Запорізька, 95.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про виділ частки майна із спільної власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати 511 гривень 56 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: