пр. № 2-о/759/387/16
ун. № 759/8515/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Чала А.П., розглянувши у м.Києві матеріали заяви

ОСОБА_1, в інтересах малолітньої

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Заінтересована особа: ОСОБА_3

про встанволення фактів, що мають юридичне значення, -

В с т а н о в и в :

14.06.2016р. до суду надійшла заява ОСОБА_1, в інтересах малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, подана в порядку окремого провадження, в якій заявник просив:

1) встановити юридичний факт про те, що Декларація прав дитини, прийнята Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959р., не є міжнародним договором України;

2) Верховною радою України не надана згода на обов*язковість Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959р.,

3) Декларація прав дитини, прийнята Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959р., не міститься у переліку правових актів, що визначаються ст.9 Конституції України, ст.2 ЦПК України., ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.7 СК України, ст.10 ЦК України, ст.7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження за даною заявою, суд виходить із наступного.

Так, Розділ ІV ЦПК України (ст.ст. 234-290), регулює порядок розгляду справ окремого провадження.

В частині 1 ст.234 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Стаття 256 ЦПК України в частині 1 містить перелік юридичних фактів, які розглядаються в судовому порядку, а частина 2 цієї ж процесуальної норми зазначає про те, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, умовою допустимості розгляду іншого юридичного факту, про який не вказано в частині 1 ст.256 ЦПК України, є існування сукупності двох обставин: 1) від даного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і 2) якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення та лише при існуванні сукупності вказаних обставин факт можливо кваліфікувати як юридичний.

Вимоги до змісту заяви про встановлення юридичного факту закріплені в частині 1 ст.258 ЦПК України, в тому числі: мета встановлення юридичного факту; причини неможливості одержання або відновлення документів, що підтверджують цей факт.

Верховний Суд України в Узагальненні судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 19.06.2013р. вказав про те, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з*ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні (пункт 1 Узагальнення).

Встановлення факту не пов*язується з подальшим вирішенням спору про право (пункт 2 Узагальнення).

Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (пункт 3 Узагальнення).

Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів... Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальним суб*єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме:

- тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов*язки;

- якщо це організації та установи, в яких буде реалізувати рішення про встановлення факту (пункт 4 Узагальнення).

В спірному випадку ОСОБА_1 просить встановити як юридичні, факти про те, що 1) Декларація прав дитини, прийнята Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959р., не є міжнародним договором України; 2) Верховною радою України не надана згода на обов*язковість Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959р., 3) Декларація прав дитини, прийнята Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959р., не міститься у переліку правових актів, що визначаються ст.9 Конституції України, ст.2 ЦПК України., ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.7 СК України, ст.10 ЦК України, ст.7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Однак, за своєю правовою суттю такі факти не є юридичними, оскільки від їх вставлення для заявника або малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.

Також, суд враховує, що такий документ, як Декларація прав дитини, прийнята Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959р., стосується невизначеного кола осіб, а не тільки ОСОБА_1 і малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що встановлення фактів як юридичних, про які просить в даній заяві заявник, в порядку Розділу ІV ЦПК України правові підстави відсутні.

Крім зазначеного, суд враховує те, що мета встановлення юридичних фактів вказана заявником в заяві, це - «роз*яснення міністерств та відомств носять рекомендаційний і необов*язковий характер. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов*язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов*язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами».

Тобто, з такого викладення мети встановлення юридичних фактів, не можливо зробити висновку про те, яке юридичне значення для заявника або малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 мають факти, які він просить встановити, як юридичні.

Крім цього, ОСОБА_1 заінтересованою особою в даній заяві вказує ОСОБА_3, яка не підпадає під ознаки заінтересованої особи в справі окремого провадження, які дані в пункті 4 Узагальнення Верховного Суду України судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 19.06.2013р.

Аналізуючи наведене вище, суддя приходить до висновку про те, що дана заява не підлягає розгляду в судовому порядку, в тому числі в порядку окремого провадження, у зв*язку із чим суддя вважає за необхідне у відкритті провадження за цією заявою відмовити на підставі пункту 1) частини 1 ст.122 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 122 ч.1 п.1), 209, 210, 234, 235, 256-258 ЦПК України, суддя, -

У х в а л и в :

У відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1, в інтересах малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про встанволення фактів, що мають юридичне значення, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п*яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: