03.06.2016 227/839/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хоменко Д.Є.,
секретаря Малашко С.В.,
позивача ОСОБА_2.,
представника відповідача Дружбіної Ю.В.,
прокурора Паскала М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області та Управління Державної казначейської служби України у м.Добропіллі Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, -
ОСОБА_2 (далі, також - позивач) звернувся о суду з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області, державного виконавця ОСОБА_4 та Управління Державної казначейської служби України у м.Добропіллі Донецької області, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своєї заяви вказує, що 14 квітня 2015 року державним виконавцем ОСОБА_4 (далі, також - ВДВС) було відкрито виконавче провадження №47633472 і №476350038 про стягнення солідарно з ОСОБА_2. і ОСОБА_3. боргу в розмірі 1314,8грн., і 179,15грн. судового збору. 13.07.2015 року ВДВС виніс постанову №476633472 про стягнення вищевказаних сум боргу через пенсійний фонд з пенсії ОСОБА_2 в розмірі 20% пенсії щомісячно до погашення боргу. 14.01.2016 року ВДВС виніс постанови №47633472 і №47635038 про закінчення виконавчого провадження. По скарзі позивача Добропільський міськрайонний суд 19.10.2015 року у справі №227/915/14-ц виніс рішення, яким було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ОСОБА_4 по причині невиконання ст.31 Закону України «Про виконавче провадження». Така бездіяльність державного виконавця ОСОБА_4 на його думку може вважатися шахрайством, оскільки з позивача незаконно було стягнуто 10% виконавчого збору і витрати на організацію виконавчого провадження. Вказує, що у зв'язку з цими обставинами у нього змінився повсякденний ритм життя, він змушений шукати захисту його прав у всіх державних інстанціях, в судах, вивчати законодавчу базу, брати консультації у адвокатів і юристів, відвідувати судові засідання, доводити своє громадянське право. Бездіяльність державного виконавця ОСОБА_4 була одним із факторів того, що фізичний стан дружини позивача - ОСОБА_3. значно погіршився, в результаті чого, вона 04 лютого 2016 року померла з діагнозом: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Позивач вважає, що по причині бездіяльності ВДВС, він та його дружина тривалий час постійно знаходились в стані стресу, що і погіршило стан здоров'я його дружини. Просив суд стягнути на його користь з ВДВС 10 000,00грн. моральної шкоди у зв'язку з неправомірною бездіяльністю державного виконавця а також компенсувати йому витрати на проїзд до суду згідно долучених підтверджуючих проїзних документів. У подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги та просив додатково стягнути з ВДВС 131,48грн., виконавчого збору, 52,30грн., витрат на організацію виконавчого провадження на загальну суму 183,78грн. а також витрати за відрив його від звичайних занять у зв'язку з неправомірною бездіяльністю державного виконавця в сумі 1378грн.
Відповідач по справі - Управління Державної казначейської служби України у м.Добропіллі Донецької області до суду свого представника не направило, надало письмове клопотання про розгляд справи без участі представника вказаної особи.
Відповідач по справі - ВДВС, в особі старшого державного виконавця відділу ДВС Добропільського МУЮ Дружбіна Ю.В. (діє на підставі довіреності №6194 від 19.04.2016 року) надала суду письмові заперечення на позовну заяву, які за змістом ідентичні запереченням №123 від 23.03.2016 року направленими до суду за підписом головного державного виконавця ОСОБА_4, у яких ВДВС просить суд відмовити у задоволенні позову по причині його необґрунтованості. Зокрема, у запереченнях ВДВС вказує на ту обставину, що ВДВС вчинив всі передбачені законом дії щодо виконання рішення. Зважаючи на те, що м.Добропілля та Добропільський район перебуває в зоні проведення антитерористичної операції (згідно Постанови 59 Кабінету Міністрів України) ВДВС не забезпечено поштовими знаками для належного відправлення постанов про відкриття виконавчого провадження, що унеможливлює відправку рекомендованим листом з повідомленням. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження №47633472 було надіслано позивачу та надано строк для добровільного виконання до 21.04.2015року. Також, вказує про не надання позивачем розрахунку моральної шкоди та недоведеності факту погіршення здоров'я позивача, не долучення позивачем виписок з історії хвороби, довідок про перебування на стаціонарному лікуванні, чеків з аптек про вартість медикаментів. Зауважує, що карта №124 хворого денного стаціонару позивача з 29.01.2015р. по 09.02.2015 року не має ніякого відношення до даної справи, оскільки виконавчий лист знаходився на виконанні з 14.04.2015 року, а довідка про смерть №55 ОСОБА_3, (причина смерті атеросклеротичний коронарокардіосклероз) не підтверджена спеціалістом в галузі медицини, щодо наслідків виникнення даної хвороби та періоду її протікання, а публікація в соціальних мережах не є доказом по даній справі. Просив суд відмовити у позові в повному обсязі.
На підставі повідомлення про вступ прокурора у розгляд справи №05-90 від 3447вих від 25.03.2016 року та ст.45 ЦПК України, судом, було допущено у справу прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури - Паскала М.Ю.
У свою чергу, прокурор надав суду свої письмові заперечення проти позову, у яких зазначив про незгоду з позовними вимогами по причині недоведеності причинного зв'язку між діями відповідачів та стверджуваною позивачем шкодою. Прокурор вказав, що зв'язок між погіршенням стану здоров'я та діями державного виконавця не доведено. За твердженням самого позивача він хворіє на гіпертонію, має вік 57 років. Позивачем не доведено, що погіршення здоров'я сталося саме внаслідок протікання каналізаційного стояка, а не через його вікові особливості організму або попередні хронічні захворювання. Як вбачається з інформації, отриманої від КЗ «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» позивач перебуває на обліку «Д», з приводу гіпертонії, з 2005 року, також дружина позивача - ОСОБА_3.,ІНФОРМАЦІЯ_1. була інвалідом 3 групи з приводу «хронического вертебранного пояснично-кресцового радикулита, распространенного остеохондроза с компрессией переднего дуального пространства», перебувала на обліку з приводу ішемічної хвороби серця атеросклеротичного кардіосклерозу СН1 Гіпертонічна хвороба 2 ступеню - ризик високий, післяопераційний гіпотеріоз. Вважає, що позивачем взагалі не підтверджено наявність шкоди. Прокурор зауважив, що позивачем усупереч ст.ст.10,60 ЦПК України, не доведено заподіяну шкоду та її причинний зв'язок з діями відповідачів, тому підстави для задоволення позову відсутні
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у позовній заяві, заявах про збільшення позовних вимог, і доповнення до позовної заяви та просив суд їх задовольнити. Звертав увагу на те, що презумпція і преюдиція ст.41 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950р., дають йому право в будь-якому випадку отримати компенсацію за порушення його прав, а суд може розглядати лише розмір цієї компенсації.
Відповідач - ВДВС та прокурор під час розгляду справи проти позову заперечували, посилаючись на їх письмові заперечення щодо недоведеності нанесення моральної шкоди та необґрунтованості розміру її розрахунку.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
При вивченні матеріалів справи судом встановлені наступні фактичні обставини.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.07.2014р. у задоволенні позовної заяви Приватного підприємства «Новодонецька ремонтно-експлуатаційна контора» до ОСОБА_2., ОСОБА_3., про стягнення заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території та вивезення твердих побутових відходів - відмовлено повністю.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2015р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.07.2015р., рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов ПП «Новодонецька ремонтно-експлуатаційна контора» до ОСОБА_2., ОСОБА_3. про стягнення заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території та вивезення твердих побутових відходів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на користь ПП «Новодонецька ремонтно-експлуатаційна контора» заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території за період з жовтня 2012 року по лютий 2014 року у розмірі 1190,18 грн. та заборгованість за вивезення твердих побутових відходів за період з лютого 2013 року по лютий 2014 року у розмірі 124,62 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного рішення 25.03.2015р. Добропільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист, справа №227/915/14-ц, на підставі якого, 14.04.2015р. ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надання боржнику строку добровільного виконання судового рішення до 21.04.2015р.
У зв'язку з невиконанням боржником добровільно рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, постановами від 21.04.2015р. з ОСОБА_2 було стягнуто виконавчий збір у розмірі 131,48 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 52,30 грн.
Також, державним виконавцем в рамках виконавчого провадження проведено низку виконавчих дій, зокрема, щодо отримання інформації про майно та доходи боржника.
Постановою державного виконавця від 13.07.2015р. звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_2. у розмірі 20%.
Згідно заяви боржника ОСОБА_2. від 05.10.2015р., він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, лише 05.10.2015р.(вхідний штамп ВДВС), внаслідок чого він об'єктивно не міг добровільно виконати рішення суду у встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк - до 21.04.2015р.
Позивач не погодившись з діями ВДВС подав до суду відповідну скаргу на неправомірну бездіяльність та незаконні дії державного виконавця. У своїй скарзі ОСОБА_2. просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця; визнати незаконними дії державного виконавця з примусового стягнення з боржників солідарно боргу у розмірі 1314,80 грн., 10% виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; закінчити виконавче провадження №47633472 від 14.04.2015р. у зв'язку із закінченням строку, передбаченого для відповідного виду стягнення; стягнути з державного виконавця ОСОБА_4 солідарно грошові кошти по виконавчому провадженню №47633472 від 14.04.2015р., в тому числі 10% виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; стягнути з державного виконавця ОСОБА_4 на користь скаржника ОСОБА_2. витрати на проїзд до суду та 5000,00 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року, справа №227/915/14-ц, скарга позивача задоволена частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця ОСОБА_4 при виконанні рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2015р. про стягнення зі ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на користь ПП «Новодонецька ремонтно-експлуатаційна контора» заборгованості, в частині не направлення боржникові своєчасно постанови про відкриття виконавчого провадження №47633472 від 14.04.2015р., стягнення 10% виконавчого збору у сумі 131,48 грн. та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 52,30грн., у задоволенні іншої частини скарги - відмовлено, також стягнуто з Відділу Державної виконавчої служби Добропільського МУЮ на користь ОСОБА_2. витрати на проїзд до суду у розмірі 20,68 грн. Ухвала суду набрала законної сили 13.01.2016 року.
Постановою ВДВС від 14.01.2016 року виконавче провадження №47633472 на підставі виконавчого листа №227/915/14-ц, виданого 25.03.2015 року, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2., ОСОБА_3. на користь «Новодонецька ремонтно-експлуатаційна контора» суми боргу у розмірі - 1314,80грн. було закінчено у зв'язку зі сплатою боргу, відповідно до довідки ПФУ м.Добропілля та Добропільського району.
Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою, частиною п'ятою ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон)(в редакції чинній на момент правовідносин) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.
Згідно ч.1 ст.31 Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Згідно з ч.2 ст.87 Закону, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (в редакції чинній на момент правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
За приписами ч.2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції чинній на момент правовідносин), державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.5, п.9 своєї Постанови N4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі- Постанова), зокрема, п.5., що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Також, в п.9 вказаної Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України).
Частиною третьою ст.61 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як встановлено судом, і це не оспорюється сторонами у справі, ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року, справа №227/915/14-ц(далі за текстом - ухвала) скарга позивача задоволена частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця ОСОБА_4 при виконанні рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2015р. про стягнення зі ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на користь ПП «Новодонецька ремонтно-експлуатаційна контора» заборгованості, в частині не направлення боржникові своєчасно постанови про відкриття виконавчого провадження №47633472 від 14.04.2015р., стягнення 10% виконавчого збору у сумі 131,48 грн. та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 52,30грн.
Таким чином, неправомірність стягнення з позивача 10% виконавчого збору у сумі 131,48 грн. та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 52,30грн. встановлена ухвалою суду (що набрала законної сили), тобто, судом встановлено факт нанесення позивачу з боку ВДВС матеріальної шкоди у розмірі неправомірного стягнення 10% виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій.
Зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_2. щодо стягнення з ВДВС на його користь не правомірно стягнених 10% виконавчого збору у сумі 131,48 грн. та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 52,30грн. підлягають задоволенню, як обґрунтовані.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з ВДВС моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Позивачем в обґрунтування своїх вимог отримання моральної шкоди надано суду: довідку про причину смерті його дружини - ОСОБА_3., дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року, причина: атеросклеротичний коронарокардіосклероз; карту №124 хворого денного стаціонару ОСОБА_2., початок лікування 29.08.85р. закінчення лікування 09.02.2015 року, діагноз: гіпертонічна хвороба 2ступеню, криза; довідку з Добропільського центру первинної медико-соціальної допомоги, амбулаторія №5 від 11.04.2014 року, про те що ОСОБА_2. звертався 21.02.2014 року до лікаря зі скаргами на головну біль та підвищений тиск, діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ступеню; висновок Медичного діагностичного центру стосовно ОСОБА_3., про наявність у неї ознак атерокальциноза черевної аорти, подвздошних артерій; висновок терапевта від 21.07.2014 року відносно ОСОБА_3., діагноз:атеросклеротичний кардіосклероз, ст.1, гіпертонічна хвороба 2ст.
Суд зазначає, що вищевказані документи жодним чином не пов'язані з діями чи бездіяльністю ВДВС, а підтверджують лише хворобливий стан позивача та його дружини.
Згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України N4 від 31.03.95р., зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Між тим, у порушення вимог ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності моральної шкоди (душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку із бездіяльністю державного виконавця ОСОБА_4), наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача (доказів того, що саме бездіяльність ВДВС призвела до душевних страждань позивача), розміру моральної шкоди (відсутній будь-який обґрунтований розрахунок розміру моральної шкоди ).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування йому з боку ВДВС моральної шкоди.
Стосовно позовної вимоги про компенсацію позивачу 1378грн. витрат за відрив його від звичайних занять суд зазначає наступне.
Вказана вимога взагалі по своїй суті не є позовною, тобто матеріально-правовою вимогою до відповідача направленою на поновлення порушених прав, оскільки згідно ч.3 ст.85 ЦПК України, компенсація витрат у тому числі за відрив від звичайних занять відноситься до складу судових витрат у справі (ст.79 ЦПК України) і компенсується лише у разі, якщо рішення у справі ухвалено на користь особи. Окрім того, приписами Постанови Кабінету Міністрів України, від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», зокрема п.3 передбачено, що компенсація за відрив від звичайних занять стороні на користь якої ухвалено рішення у справі, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.
Отже, у даній справі, рішення ухвалено не на користь позивача, і у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що підтверджують фактичні години відриву від звичайних занять позивача, тому вищевказана позовна вимога не підлягає задоволенню судом, як необґрунтована.
Розподіл витрат між сторонами здійснюється у відповідності до ст.88 ЦПК України, тобто при частковому задоволенні позовних вимог витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11,57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд-
Позовну заяву ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області та Управління Державної казначейської служби України у м.Добропіллі Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.
Стягнути з відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області(ід.код.34550933, місцезнаходження: Донецька область, м.Добропілля, вул.Першотравнева, буд.83) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. (і.п.н.НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) виконавчий збір в сумі 131,48грн. та витрати пов'язані з організацією виконавчих дій в сумі 52,30грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області(ід.код.34550933, місцезнаходження: Донецька область, м.Добропілля, вул.Першотравнева, буд.83) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. (і.п.н.НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) судові витрати в сумі 2,41грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Вступна та резолютивна частина рішення проголошена 03 червня 2016 року.
Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2016 року.
Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті у одному примірнику.
Суддя Хоменко Д.Є.