Справа № 462/7935/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптіла В.М., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа ОСОБА_3, про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 10.11.2015 року звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 10 жовтня 2008 року між ним та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником яким є відповідач, був укладений кредитний договір № 490087713, відповідно до якого позивачу надано 8686,60 дол.США з метою придбання транспортного засобу. На момент укладання Договору курс валюти становив менше п'яти грн. за один долар США. З метою забезпечення вказаних зобов'язань між банком та ОСОБА_3 19 лютого 2009 року був укладений договір поруки №4. За п.2.1 договору ціна транспортного засобу становить 55920,00грн. За договором відповідач перерахував ТзОВ «Росавто» суму вартості 80% автомобіля у гривнях у розмірі 44763 ,00грн. Пунктом 2.2 кредитного договору встановлена номінальна процентна ставка 18,5% річних, що відповідає гривневій станом на жовтень 2008року. Вважає, що зазначені обставини вказують на порушення загальних засад цивільного судочинства, а саме ст.3 ЦК України, виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням принципу справедливості , зокрема умови договору в частині надання кредиту в доларах США. Крім того, під час укладання договору про надання кредиту йому не було надано повної інформації про всі умови договору, додаткові витрати, пов'язані з його виконанням. Також вважає невірним розрахунок вартості кредиту, вважає, що банк не мав банківської ліцензії під час укладання договору. Просить визнати недійсним кредитний договір №490087713 від 10.10.2008 року, укладений між ним та відповідачем, стягнути сплачені кошти за кредитним договором у сумі 17645,94 грн.

В судовому засіданні позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені обставини, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, надав письмові заперечення та клопотання про розгляд справи без його участі, просив у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома.

Суд, вислухавши пояснення позивача , дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача підлягають відмові з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником яким є відповідач, був укладений кредитний договір № 490087713, відповідно до якого позивачу надано 8686,60 дол.США з метою придбання транспортного засобу в порядку і на умовах, визначеним цим Договором з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 18,5% відсотків річних з кінцевим терміном повернення 10.10.2013 р. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору був укладений договір поруки за №490087713 від 19 лютого 2009 р. з майновим поручителем, третьою особою ОСОБА_3

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що позивач отримав від банку грошові кошти для придбання транспортного засобу.

Суд вважає, що з боку відповідача відсутні порушення діючого законодавства України при укладанні спірного договору, отже відсутні порушення прав позивачів.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Конституція України не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно з ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як визначено в умовах Кредитного договору, укладеного між сторонами, договір було укладено в іноземній валюті (доларах США), проте діючим законодавством України не передбачений стабільний курс долару США по відношенню до національної валюти України -гривні.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженим Постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12 листопада 2003 року, визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, долару США установлюється щоденно. Для розрахунку гривні до іноземних валют використовується інформація для котирування іноземних валют станом на останню дату.

Отже, позивач при укладанні Кредитного договору в іноземній валюті погодився щодо його істотних умов, зокрема, надання кредиту в іноземній валюті - доларах США та повернення коштів, відповідно до офіційного курсу долара по відношенню до національної валюти-гривні.

Крім того, суд вважає, що укладаючи Кредитний договір будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору.

Доводи позивач про те, що змінився курс валют, що потягло за собою непередбачувані договором наслідки, не можуть слугувати підставою для внесення змін до кредитного договору, оскільки коливання курсу іноземних валют в Україні є загальновідомим фактом.

Більше того, питання стабільності таких курсів законодавчо не врегульовано, а фактична зміна курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці України є валютним ризиком, який у даному випадку несуть обидві сторони договору, у тому числі і позивач.

Такі валютні ризики самі по собі не є підставою для визнання недійсним укладеного договору.

Зростання курсу долара США - валюти кредиту, за загальним правилом, не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення Кредитного договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначив, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору (пункт 11 Постанови).

Відповідно до ст. 652ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як вказувалось вище, відсутні докази тому, що сторони здійснювали заходи щодо внесення змін та доповнень до кредитного договору у поряду, визначеному договором. Наявності обставин, які істотно змінились, передбачених ст. 625 ЦК України судом не встановлено.

Положеннями пунктів 15, 16 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі ростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

З урахуванням встановлених судом обставин, посилання позивача на зміну курсу іноземної валюти, самі по собі не є підставою для розірвання чи зміни кредитного договору.

Крім того, суд вважає, що позивач , звернувшись до суду з зазначеними вимогами, пропустив строк, встановлений ст.257 ЦК - три роки, оскільки з моменту укладання договору пройшло більш 7 років. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Зазначене викладено також і в Листі ВСУ від 16.01.2013 № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» та в Постанові Верховного Суд України від 03.02.2016 року по справі № 6-75цс15.

Тому позов підлягає відмові у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214- 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів, з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.М.Румілова