АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7704 Головуючий у 1-й інстанції - Батрин О.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Суд розірвав шлюб між ОСОБА_5 до ОСОБА_4, зареєстрований 16 вересня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1660.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про розірвання шлюбу відмовити (а.с.94-97).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника відповідача, ОСОБА_3, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, представника позивача, ОСОБА_6, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами втрачене взаємопорозуміння, шлюбні відносини фактично припинилися, наданий судом строк на примирення позитивних наслідків для збереження сім'ї не дав, відтак дійшов висновку про відсутність можливості збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами оскільки це суперечить інтересам подружжя.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача наголошує, що за наданий судом першої інстанції час для примирення сторони обопільно здійснювали заходи щодо виховання спільної дитини, між сторонами поступово зникли суперечки та налагодилась сімейна гармонія, але наданого районним судом часу для примирення виявилось недостатньо для налагодження повного порозуміння в родині.

На думку представника відповідача, районний суд, припустившись неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, проігнорував прохання ОСОБА_4 та не надав додаткового строку для примирення, що призвело до неправильного вирішення спору.

На час подання апеляційної скарги відповідач упевнений, що існує реальна можливість зберегти шлюб.

З такими доводами апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

В ході апеляційного розгляду справи у судовому засіданні представник ОСОБА_5, ОСОБА_6, не заперечувала проти наведених в апеляційній скарзі відповідача обставин щодо спільного виховання дитини сторонами у наданий судом термін для примирення, однак зауважила, що такі заходи позивач здійснювала виключно в інтересах малолітнього ОСОБА_7.

Представник позивача підтвердила, що наданий судом сторонам строк для примирення не дав позитивних наслідків для вирішення питання про збереження шлюбно-сімейних відносин між позивачем та відповідачем. Окрім того зазначила, що з моменту ухвалення оскаржуваного рішення і по даний час позиція ОСОБА_5 щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_4 не змінилась та є категоричною.

Кожен з подружжя має особисті немайнові права та обов'язки, які законодавчо закріплені Главою 6 Сімейного кодексу України.

Одним з таких прав є право дружини та чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до положень ч.2 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права на особисту свободу.

З огляду на викладене, ураховуючи загальний час розгляду даної справи з моменту надання районним судом строку для примирення сторін, тобто з 15 лютого 2016 року і по день апеляційного розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку, що у сторін було достатньо часу для примирення, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома