Провадження № 2/761/2496/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Голопич Н.Р., Толкач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Прокуратура Шевченківського району м. Києва про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. У незареєстрованому шлюбі відповідачів народилися діти ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Про дану родину Службі у справах дітей стало відомо від громадянина ОСОБА_4 (сусіда), який 14.03.2011 року повідомив про те, що за адресою: АДРЕСА_1 де проживає ОСОБА_3 з дітьми, остання не в змозі самостійно слідкувати за синами, належним чином виконувати батьківські обов»язки. Сусіди змушені купувати їжу та годувати дітей, коштів, які сплачуються державою на дітей до 3-хроків матері не вистачає. Батько дітей ОСОБА_5 вчиняв сварки та бійки, внаслідок чого зламав ОСОБА_6 руку. В такому стані він залишив дітей без допомоги. Дитяча поліклініка № 2 м. Києва підтвердила той факт, що діти проживають в незадовільних санітарних умовах, нераціонально та не ретельно харчуються. З батьками неодноразово проводились відповідні бесіди. 30.06.2011 року дітей поставлено на облік, як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах. З родиною проводилась різностороння профілактична робота, надавалася педагогічна, психологічна та юридична допомога. Для допомоги родині були залучені: Шевченківський районний в місті Києві Центр соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, Міжнародний благодійний фонд SOS «Дитяче містечко», Благодійний фонд «Віфанія», Християнська церква «Будинок милосердя». Батько дітей деякий час проживав окремо від сім»ї, вихованням та належним утриманням синів не займався. З часом батьки стали проживати разом, проте стосунки не налагодились, на ОСОБА_5 надходили скарги від мешканців будинку щодо порушення ним громадського порядку. ОСОБА_3 зверталась до правоохоронних органів стосовно відповідача. В кінці 2012 року батько остаточно пішов з сім»ї. З 2013 р. ОСОБА_3 почала здавати квартиру в оренду для матеріального забезпечення дітей та погашення боргів по комунальній платі, від отримання матеріальної допомоги від батька синів ухилялась. На протязі двох з половиною років ОСОБА_3 тричі була у позивача зі своїми дітьми, проте обстежити умови проживання дітей не дозволила ні разу. На даний час проживання матері та дітей не відоме, на телефонні дзвінки вона не відповідає, на запрошення служби не з»являється. Встановлення місця проживання родини з дітьми не вдалось з»ясувати і через правоохоронні органи. За таких обставин позивач просить суд відібрати без позбавлення батьківських прав у громадян ОСОБА_3, ОСОБА_5 їх малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, просив задовольнити з підстав визначених в позові. Додатково пояснив, що і на день розгляду справи місце проживання матері і дітей невідоме. За інформацією Служби діти не відвідували дошкільні заклади та не вирішено питання щодо їх навчання у загальноосвітньої школі.

Представник третьої особи, прокурор підтримали позов, просили задовольнити.

ОСОБА_5, його представник заперечували щодо задоволення вимог позову в частині відібрання дітей від батька. Пояснили, що мати з дітьми переховується від відповідача з незрозумілих причин. ОСОБА_5 не відмовляється і ніколи не відмовлявся від утримання та виховання синів. Навпаки, вчиняв всі дії, які свідчать про намір батька розшукати дітей - звертався до відділків міліції, прокуратури. Проте, відповідач та його представник не заперечували щодо відібрання дітей від матері та передачі батьку.

Представник ОСОБА_3 повідомив суд про те, що його довіритель боїться відповідача, не має наміру з ним спілкуватися. Діти доглянуті, їм вистачає їжі та опіки матері, вони проходять необхідне лікування. Отже підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем не доведено обставини, з якими закон передбачає можливість такого заходу, як відібрання дітей.

ОСОБА_3 направила в адресу суду заяву де зазначила наступне. З дітьми вона не може проживати у своїй квартирі АДРЕСА_1, оскільки має страх перед ОСОБА_5 Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу поведінки батька дітей і до соціальних служб з проханням про захист, проте не отримала жодної реакції на свої звернення. Діти доглянуті, на даний час триває підготовка до школи. Вона майже 6 років заміжня за іншим чоловіком.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у незареєстрованому шлюбі народилося двоє синів: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, не оспорюється відповідачами та їх представниками, що ОСОБА_9, ОСОБА_5 проживають окремо один від одного.

Діти зареєстровані за місцем реєстрації матері: АДРЕСА_1.

Батька дітей зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача зазначає, що батьки не здійснюють належне виховання та догляд за дітьми, умови їх проживання обстежити не можливо, оскільки таке місце не відоме.

За приписами ст.. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Відповідно до ст.. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п. 16 роз»яснив, що Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, згідно до положень ст. 7 СК України.

Статтею 9 Конвенції про права дитини (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН 21.12.2995 р., визначено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Приписами ст.. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В свою чергу положеннями ст.. 60 ЦПК України встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як свідчать матеріали справи, докази надані представником позивача не є достатніми та такими, що дають суду можливість зробити достовірний висновок про те, що батьки малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухиляються від виконання своїх батьківських обов»язків в розумінні вимог чинного законодавства, та відібрання дітей від батьків буде доцільним та відповідатиме інтересам малолітніх.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 7,164,170 СК України, Конвенцією про права дитини, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя