Справа № 2-392/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Солом′янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.,

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, в якому просила розірвати договір довічного утримання від 31 березня 2004 року, укладений між нею та відповідачем та визнати за нею (позивачем) право власності на квартиру АДРЕСА_1. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що 31 березня 2004 року вона уклала зі своєю племінницею ОСОБА_2 договір довічного утримання.

Згідно з умовами зазначеного договору вона передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язувалася довічно утримувати позивача, на умовах цього договору, а саме: забезпечувати комплексом послуг по догляду, необхідній допомозі, медикаментами та надавати матеріальне забезпечення у розмірі 50,00 грн. щомісячно з урахуванням коефіцієнту індексації доходів населення. Крім цього відповідач зобов'язалася забезпечити позивача житлом шляхом збереження її права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі.

Позивач зазначала, що відповідач не виконувала з першого дня дії договору його умови. Вона змушена сама купувати собі ліки, продукти харчування, оплачувати комунальні послуги по квартирі, утримувати квартиру у належному стані, а тому звернулася з вказаним позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Представник позивача просив суд позов задовольнити, пояснив, що відповідач не виконує умови договору довічного утримання, а позивач змушена сама утримувати квартиру, яка належить відповідачеві, робити там ремонт, сплачувати комунальні послуги, купувати собі ліки, а надані відповідачем докази не свідчать про виконання нею обов'язків, передбачених договором, до подання позову до суду.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність. Пояснила, що виконувала умови договору довічного утримування, а позов виник через бажання інших родичів позивача стати власниками її квартири.

Представник відповідача вважала позов безпідставним та просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що у договорі конкретно не визначені обов'язки ОСОБА_2, яка не брала з позивача розписок про надання їй грошей або іншої допомоги та орендної плати за користування квартирою, у якій позивач проживала. Відповідач відвідувала тітку, лікувала її, купували їй продукти, ліки, техніку, матрац.

Від третьої особи до суду надійшли пояснення з проханням розглядати справу за відсутності її представника (а.с.а.с. 104-107).

Суд, заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 31 березня 2004 року між сторонами укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 3-1060 (а.с. 16).

Згідно з умовами даного договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а остання зобов'язувалася довічно утримувати позивача, надаючи їй матеріальне забезпечення, сума якого визначена сторонами у розмірі 50 грн. щомісяця.

У випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення.

Крім того, ОСОБА_2 зобов'язувалася забезпечувати ОСОБА_1 комплексом послуг по догляду, необхідній допомозі, медикаментами, повним комплексом ритуальних послуг, та надаючи їй право довічного безкоштовного проживання у вищевказаній квартирі.

Тобто, згідно з умовами спірного договору у набувача, яким є відповідач, виник обов'язок утримувати відчужувача, взамін отриманого майна.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач майна зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої сторони, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежного від його вини.

Згідно ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Відповідно до даних довідки ЖЕД №904 від 13 січня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 129). Крім неї у квартирі ніхто не зареєстрований.

У судовому засіданні позивач пояснила, що сама утримує належну відповідачу на праві власності квартиру у стані, придатному для проживання, оплачує комунальні послуги, проводить заміну лічильників, дверей, робить косметичний ремонт, купує продукти харчування, ліки.

Зазначені обставини у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно з даними квитанцій (а.с.а.с. 18-24) ОСОБА_1 оплачує комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Зазначеної обставини не заперечувала у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, яка пояснила, що ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги за квартиру з тих грошей, які вона надавала їй відповідно до умов договору довічного утримання у розмірі 50 грн., сума оплати за комунальні послуги не була велика.

Відповідно до довідки ЖЕД-904 від 10 серпня 2015 року станом на 01 липня 2015 року заборгованості по послузі за утримання будинку та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_1 немає (а.с.49).

З повідомлення ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського НАМН України» від 26 серпня 2015 року видно, що ОСОБА_1 перебувала там на лікуванні з 28 січня 2005 року по 22 лютого 2005 року. Хворою опікувалася її племінниця ОСОБА_2, про що є запис в історії хвороби, вона ж купувала ліки (а.с.а.с. 57, 73).

Зазначені обставини у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10

Вказані свідки та свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 доглядала свою тітку ОСОБА_1, купувала та возила їй продукти харчування, ліки, викликала їй швидку допомогу.

Разом з тим, свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 знають про обставини догляду зі слів ОСОБА_2, безпосередньо при наданні догляду, передачі грошей присутні не були.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є сином та чоловіком відповідача і прямо заінтересовані у вирішенні справи на користь відповідача.

Згідно з даними висновку консультативної поліклініки ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського НАМН України» від 08 січня 2014 року (а.с.72) ОСОБА_1 консультована в поліклініці.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 пояснила, що у ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського НАМН України», де працювала ОСОБА_2, вона не лікувалася, а зверталася туди лише для того, щоб отримати лікарняний лист, в 2014 році вона до поліклініки інституту не зверталася. Крім того, вона користується пільгами, встановленими для ветеранів війни - учасників бойових дій та має право на безоплатне одержання ліків за рецептами лікарів, а тому у ОСОБА_2 не було потреби для неї купувати ліки.

Згідно з даними повідомлення КНП «ЦПМСД №1» від 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 спостерігається лікарями поліклініки №1 Солом'янського району з 1998 року, записи в її медичній карті амбулаторного хворого, підтверджуючі діагноз хронічного обструктивного захворювання легень, відсутні (а.с. 94).

Як вбачається з даних виписки із амбулаторної карти ОСОБА_1 від 13 листопада 2015 року, вона спостерігається у лікаря з приводу захворювання цукровим діабетом та постійно приймає ліки «Глібекламід» (а.с. 95).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не змогла пояснити, які саме ліки постійно приймає позивач та в якій кількості і з приводу якого захворювання.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що робив ОСОБА_1 масаж та рекомендував ОСОБА_2 купити для тітки спеціальний ортопедичний матрац.

Згідно з даними товарної накладної №2205 від 06 вересня 2009 року (а.с. 50) вартість матрацу та його доставка становить 920 грн.

Разом з тим, з товарної накладної не видно, ким вона видана, на який саме матрац, кому та куди він занесений.

З даних товарного чеку №87 від 18 травня 2010 року (а.с. 51) не вбачається, що фільтр вартістю 65,00 грн. придбаний саме для позивача. Також у товарному чеку не вказано, ким придбаний фільтр та ким виданий цей товарний чек.

Згідно з даними фіскального чеку від 19 січня 2014 року вартість мобільного телефону становить 199,90 грн. (а.с. 52).

Разом з тим, фіскальний чек не містять даних про покупця телефону.

Надані відповідачем товарний чек від 10 січня 2014 року (а.с. 58), фіскальні чеки від 22 травня 2015 року та 27 травня 2015 року (а.с.60) також не містять даних про те ким, у зв'язку з чим та для кого купувалися ліки, ким і якому хворому вони призначалися, у зв'язку з яким діагнозом.

Дані фіскальних чеків продуктових магазинів (а.с. 60) не містять даних про покупця та не свідчать про те, що продукти, зазначені у них, купувалися саме для позивача.

З пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні видно, що вона спить на простому матраці і фільтра для очищення води не має. Також позивач пояснила, що телефон їй відповідач не купувала, а наявний у неї їй подарувала сестра.

Суд критично оцінює надані позивачем копії фіскальних чеків (а.с.а.с. 17, 39, 40), оскільки позивач не надала суду доказів призначення їй зазначених у них ліків. Крім того, вісім чеків датовані 21 червня 2015 року.

Як вбачається з повідомлення ТОВ «Воля-Кабель» від 11 вересня 2015 року (а.с. 64) у період з 04 березня 2009 року по 20 липня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 ТОВ «Воля-Кабель» надавало телекомунікаційні послуги згідно протоколу №896579, укладеного на ім'я чоловіка відповідача - ОСОБА_14 (а.с.61), за цей період ним сплачено кошти у розмірі 3046, 72 грн.

Разом з тим, оплата телекомунікаційних послуг у належній відповідачу квартирі її чоловіком та надані відповідачем квитанції про оплату послуг ВАТ «Укртелеком» за грудень 2013 року у розмірі 27, 74 грн. від 17 січня 2014 року (а.с.54), не свідчать про надання ОСОБА_2 комплексу по догляду за ОСОБА_1 протягом усього часу дії договору довічного утримання.

Крім того, 20 липня 2015 року ОСОБА_14 подав до ТОВ «Воля-Кабель» заяву про припинення дії протоколу №896579 (а.с. 63).

Відповідач також надала суду на підтвердження своїх заперечень на позов протокол замовлених послуг та обладнання №7654200 від 20 липня 2015 року (а.с. 53, 62), відповідно до якого у квартирі АДРЕСА_1 встановлено тюнер ТОВ «Воля-Кабель».

Разом з тим, даний протокол від 20 липня 2015 року укладено особою, що діє на підставі довіреності №6936 від 31 грудня 2015 року, а тому суд не може вважати його належним та допустимим доказом.

Суд також критично оцінює дані наданих відповідачем квитанцій про оплату комунальних послуг за липень 2015 року (а.с.59), вересень 2015 року (а.с. 70), оплату гарячого та холодного водопостачання від 19 жовтня 2015 року (а.с.71), поповнення рахунку Лайф (не відомо якого абонента) від 29 липня 2015 року, 24 вересня 2015 року (а.с. 52), та 09 жовтня 2015 року (а.с.69), оплату телекомунікаційних послуг ТОВ «Воля-Кабель» за серпень 2015 року у розмірі 54,26 грн. від 20 липня 2015 року (а.с. 55), оплату за технічне обслуговування домофона за липень 2015 року у розмірі 10 грн. та боргу у розмірі 372 грн. від 20 липня 2015 року (а.с.56), переказу 500 грн. (а.с. 68) оскільки ці проплати здійснено ОСОБА_2 після того, як ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання.

Судом також у судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_2 знала про намір ОСОБА_1 звертатися з позовом до суду, оскільки у червні 2015 року у них стався конфлікт з приводу суми, передбаченої договором довічного утримання, яку позивач просила відповідача оплачувати з урахуванням індексу інфляції. Отримавши відмову, позивач повідомила відповідача про намір розірвати договір довічного утримання. Натомість ОСОБА_2 у липні та у серпні 2015 року намагалася перерахувати ОСОБА_1 поштовим переказом 6000 грн. (а.с. 65).

У судовому засіданні відповідач пояснила, що надавала ОСОБА_1 щомісяця 50 грн. без урахування індексу інфляції, як передбачено умовами договору довічного утримання.

Таким чином, надані відповідачем докази достовірно свідчать про те, що у 2005 році вона надавала допомогу тітці, іноді завозила їй продукти харчування та давала 50 грн., з яких позивач оплачувала комунальні послуги, а після подання позивачем позову до суду почала оплачувати комунальні послуги, витрати за користування домофоном по належній їй на праві власності квартирі та намагалася перерахувати ОСОБА_1 гроші у розмірі 6000 грн. та 500 грн. та не підтверджують факту системного надання відповідачем позивачу комплексу послуг по догляду.

Враховуючи викладене, відповідно до засад справедливості та розумності суд вважає, що позовна вимога про розірвання договору довічного утримання підлягає задоволенню, як вимога відчужувача у разі невиконання набувачем своїх обов'язків, незалежного від його вини.

Разом з тим, позивач заявила вимогу про визнання за нею права власності на квартиру.

Однак, відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Тому вимога про визнання права власності на квартиру, яке набувається у разі розірвання договору, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 744, 755, 756 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про розірвання договору довічного утримання - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання від 31 березня 2004 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 3-1060.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн