АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4406/16 Справа № 200/757/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Красвітної Т.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 січня 2015 року між ними було укладено договір оренди гаража АДРЕСА_1. За умовами договору він повинен був передати у строкове платне користування вказаний гараж, а відповідачі - використовувати гараж за призначенням та сплачувати орендну плату у розмірі 300 грн. на місяць.

Посилаючись на порушення відповідачами умов договору, унаслідок чого виникла заборгованість станом на 01 лютого 2016 року у розмірі 3 900,00 грн., позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів вказану суму.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В обґрунтування позову вказував на те, що 01 жовтня 2015 року між ними було укладено договір купівлі-продажу вказаного гаража за 50 000 грн. ОСОБА_2 отримав грошові кошти в повному обсязі, передав йому спірний гараж, ключі, технічну документацію. За усною домовленістю вони мали нотаріально посвідчити договір після реєстрації права власності за продавцем.

Посилаючись на те, що при укладенні договору купівлі-продажу гаража були виконані усі вимоги закону щодо його укладання, недійсність договору не встановлена законом і не визнана судом, позивач просив визнати дійсним вказаний договір та визнати за ним право власності на гараж АДРЕСА_1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково у розмірі 2 700 грн., а зустрічний - повністю.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська місцева прокуратура №2 ставить питання про скасування рішення в частині визнання договору дійсним та визнання права власності на гараж як незаконного, постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

В іншій частині рішення не оскаржується і у відповідності зі ст.303 ЦПК України не переглядається.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно із законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Всупереч вимогам ст.ст.10, 214 ЦПК суд не з'ясував обставини справи, в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1, за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 купив гараж за 50 000 грн.

Задовольняючи на підставі ст.ст.220, 392 ЦК України позовні вимоги про визнання угоди дійсною та визнання права власності на гараж, суд виходив з того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне його виконання, однак ОСОБА_2 не визнає права ОСОБА_4 на гараж.

З такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Виходячи зі змісту ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Таким чином однією з необхідних умов для визнання дійсним укладеного між особами правочину на підставі вказаної норми в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення правочину.

Проте судом наведені вище норми закону не були враховані, обставин, які б свідчили про ухиляння ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення укладеного між ним та позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна не встановлено.

Навпроти, з заяви ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції видно, що проти апеляційної скарги він заперечує, просить відмовити у її задоволенні, а оскаржене рішення залишити без змін (а.с.81).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 вказував на те, що нотаріально посвідчений договір вони мали укласти після оформлення продавцем права власності на гараж.

Матеріали справи не містять доказів про наявність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спірний гараж, а за відсутності документів, які підтверджували б його право власності на гараж нотаріальне посвідчення договору неможливе.

У відповідності зі ст.658 ЦК України право продажу товару належить його власникові.

Враховуючи те, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_2 не був власником вказаного гаража, він не мав права на його відчуження, у суду не було підстав для задоволення позову ОСОБА_4

При викладених обставинах рішення в оскарженій частині без змін залишатися не може і підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на гараж, а також стягнення з ОСОБА_2 судового збору скасувати. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

Красвітна Т.П.