Справа № 465/2931/15 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/886/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Приколоти Т.І.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим у серпні 2015 року, до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, в якому просила:

- стягнути з відповідача на користь неповнолітньої доньки ОСОБА_6 516 грн. аліментів щомісячно до досягнення нею повноліття;

- зобовязати відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину інваліда ОСОБА_6 шляхом сплати твердої грошової суми в розмірі 50 % фактично понесених витрат станом на 31.08.2015р. в сумі 47 274,68 грн.

- зобовязати відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину інваліда ОСОБА_6 шляхом сплати твердої грошової суми в розмірі 1600 грн. щомісячно;

- зобовязати відповідача сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 2000 грн. щомісячно протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 14.02.2010р. Від шлюбу народилася донька - ОСОБА_6, 06.09.2010р.народження. Донька має діагноз дитячий церебральний параліч, їй встановлена інвалідність до 18 років та необхідність стороннього догляду за дитиною. Крім цього діагнозу, донька хворіє на хронічний пієлонефрит, золотистий стафілокок у кишечнику, перевищена норма грибків, в крові семигнійна паличка, епілепсія. Донька відвідує спеціальний дитячий реабілітаційний центр «Джерело», проходить лікування у Міжнародній клініці відновного лікування у м. Трускавець, реабілітаційному центрі «Еліта», Міжрегіональному центрі інвалідів, проходить курс фізичної реабілітації в Медичному центрі фізичної терапії та медицини болю «ІННОВО», проходить лікування курсами масажів, займається з психологом та логопедом, відвідує лікуванні заняття на конях, пройшла курс дельфінотерапії. Посилаючись на вказане, позивачка просила задовольнити її позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2015 року, у якому ухвалою цього суду від 28 січня 2016 року виправлено описку, позов задоволено частково та:

Зобовязано відповідача ОСОБА_4 щомісячно сплачувати аліменти ОСОБА_2 на користь неповнолітньої доньки ОСОБА_6, в розмірі 516 грн. щомісячно починаючи з 06 травня 2015 року до досягнення нею повноліття.

Зобовязано відповідача ОСОБА_4 брати участь у додаткових витратах на дитину-інваліда ОСОБА_6 шляхом відшкодування ОСОБА_2 50% фактично понесених витрат в сумі 33 112,13 грн.

Зобовязано відповідача ОСОБА_4 брати участь у додаткових витратах на дитину -інваліда ОСОБА_6 в розмірі 1600 грн. щомісячно починаючи з 06.05.2015 року до досягнення нею повноліття.

Зобовязано відповідача ОСОБА_4 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1300 грн. щомісячно починаючи з 06 травня 2015 року протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_6 та опікування нею.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в розмірі 1600 грн. щомісячно, відшкодування 50 % фактично понесених витрат на дитину в розмірі 33112,13 грн. та стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1300 грн. на місяць протягом усього часу проживання позивачки з дитиною-інвалідом оскаржила представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Зокрема зазначає, що при визначенні розміру участі відповідача в додаткових витратах на дитину має бути враховано його матеріальний стан, чого судом першої інстанції не було зроблено, оскільки відповідач з 08.09.2014 року не працює в ПАТ» Концерн Хлібопром», працює періодично по мірі наявності роботи, а відтак не має сталого високого заробітку.

Вказує на те, що позивачка не має права на одержання матеріальної допомоги на підставі ст. 88 СК України оскільки згідно довідки 2-ї комунальної міської поліклініки визначено потребу дитини-інваліда в домашньому догляді та не зазначено, що цей догляд має бути постійним, а закон передбачає надання такого утримання за умови, коли дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягали застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини в правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що загальна сума понесених додаткових витрат на дитину, викликаних станом її здоровя, становить 66 224,27 грн., дитина не може обходитись без постійного стороннього догляду, тому на відповідача слід покласти зобовязання по сплаті аліментів на дитину, на позивачку, брати участь у додаткових щомісячних витратах на дитину-інваліда та відшкодування понесених витрат.

Проте повністю погодитись з таким рішення суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі колишнє подружжя, шлюб яких розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2015 року (а.с. 158).

Сторони у справі є батьками малолітньої доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія-1-СГ № 254419 (а.с.6).

Сторони проживають окремо з червня 2013 року, спільного господарства не ведуть, що встановлено рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2015 року про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Дитина проживає разом з матірю.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно статі 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, який у 2013р. закінчив Львівський державний університет внутрішніх справ і здобув кваліфікацію бакалавра юриста, був звільнений з органів внутрішніх справи 12.05.2011р., тобто ще до закінчення університету, за здобутою професією не працює, звільнений з посади водія автотранспорту виробничого підрозділу «Львівський хлібзавод № 5» наказом № 324-к від 08.09.2014р. на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копіями диплома та його трудової книжки, офіційного місця праці не має, періодично виконує будівельні роботи і має нерегулярний мінливий дохід.

Таким чином були правові підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі і в судовому засіданні сторони добровільно дійшли згоди щодо розміру аліментів на дитину, який щомісячно має становити 516 грн. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Разом з тим на підставі частини третьої статті 303 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним вийти за межі доводів апеляційної скарги в частині визначеного судом способу сплати аліментів на дитину, а саме шляхом покладення на відповідача зобовязання сплачувати аліменти, оскільки поза увагою доводів апеляційної скарги залишилось очевидне порушення норм матеріального права, а саме частини третьої статті 181 СК України, оскільки аліменти присуджуються шляхом стягнення, що забезпечує примусове виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження», а не шляхом покладення зобовязань їх сплачувати.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з викладенням його в цій частині в новій редакції.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до медичного висновку ЛКК № 39 від 19 травня 2014р. комунальної 2-ї міської поліклініки дитина ОСОБА_6 06 вересня 2010р.г. має вроджену ваду розвитку ЦНС (дитячий церебральний параліч, судомний синдром та інші важкі вроджені вади) та їй встановлена категорія «дитина-інвалід підгрупи А» до 06.09.2028р. (а.с. 7).

Згідно Положення про лікарсько-консультативну комісію, критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013р. №917, підставою для встановлення дитині категорії «дитина-інвалід підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоровя та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

Судом встановлено, що дитина сторін самостійно не сидить, не ходить, не розмовляє, не контролює свої фізіологічні потреби тощо, тобто залежить від постійного стороннього догляду.

Судом встановлено, що фактично такий догляд за дитиною здійснює її мати ОСОБА_2, яка відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16.11.2000р. № 2109-III перебувала на обліку протягом 2015р. у Франківському відділі соціального захисту населення та одержувала державну соціальну допомогу на дитину-інваліда віком до 6 років підгрупи А з надбавкою на догляд в розмірі 1696,30 грн. з 01.01.2015р., в розмірі 1918,80 грн. з 01.12.2015р., з травня 2016 р. розмір такої допомоги становить 2019 грн.

Згідно наданої представником позивача довідки в даний час позивач перебуває на обліку для одержання вказаного виду державної допомоги у Сихівському відділі соціального захисту населення.

Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1617 ОСОБА_6 рекомендована медична реабілітація у вигляді відновної терапії та профілактики заходів по 2 рази на рік, санаторне лікування один раз в рік, медичне спостереження 2 рази в рік, лікувальний масаж та ЛФК 2 рази в рік, 2 пари ортопедичного взуття.

Із змісту наявних в матеріалах справи трьох позовних заяв позивачки від 06 травня 2015 року (а.с. 1-4), від 26 червня 2015р. про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 49-50) від 27 серпня 2015р. про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 54) вбачається, що позивач остаточно просить стягнути додаткові фактично понесені нею витрати до предявлення позову, а саме на:

-прогулянкову коляску для дитини з особливими потребами 11 758,74 грн. (а.с. 10-11);

-проходження курсів фізичної реабілітації дитини ОСОБА_6 в ТзОВ «Медичний центр фізичної терапії та медицини болю «ІННОВО» у період з 11.12.2013р. по 29.04.2015р. вартістю 27 500 грн. (а.с. 12);

-походження курсу реабілітації в ТзОВ «ІННОВО» на підставі договору про надання медичних послуг № 481 від 04 травня 2015р. 10 000 грн. (а.с. 551);

-курс дельфінотерапії у період з 01.08.2013р. по 10.08.2013р. у НДЦ «Державний океанаріум України в м. Севастополі» 8000 грн.;

-Варшавський центр здоровя дитини 25 667,46 грн. (4390 злотих) а.с. 26.

Витрати понесені за час розгляду справи на суму 11 623,16 грн., з них:

-аналізи в медичній лабораторії «Сінево» 1135 грн. (а.с. 57-60);

-продукти харчування 3792,99 грн.;

-засоби гігієни, підгузки 2003,94 грн.

-одяг 797,35 грн.;

-ліки 3893,88 грн.

Загальна сума фактично понесених витрат на дитину станом на серпень 2015 року, визначених позивачкою становить 94 549,36 грн., з яких вона просила відповідача сплатити їй половину в розмірі 47 274,68 грн. (а.с. 54).

Колегія суддів вважає, що не можна погодитись із визначеною судом першої інстанції сумою понесених позивачкою додаткових витрат на лікування дитини (та супутніх витрат) в розмірі 66 224,27 грн., оскільки суд не навів в рішенні суду розрахунків та складових цієї суми, а з врахуванням відмови суду у стягненні 25 667,46 грн. вартості лікування у Варшавській клініці здоровя дитини, така сума мала би становити 68 881,90 грн. (94 549,36 25 667,46).

Між тим, колегія суддів вважає, що загальна сума додаткових витрат на дитину, фактично понесених позивачем ОСОБА_2 до предявлення позову та доведених за період з червня 2013р. (часу фактичного припинення спільного проживання однією сімєю з відповідачем) до 27 серпня 2015 року (а.с. 54 заява про збільшення позовних вимог) становить 57 967,16 грн., половина з яких, а саме 28 983,58 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Зокрема, колегія суддів вважає доведеним понесення витрат позивачкою на фізичну реабілітацію дитини в ТзОВ «Медичний центр фізичної терапії та медицини «ІННОВО» в період з 11.12.2013р. по 29.04.2015р. на суму 27 500 грн., витрат на проведення фізичної реабілітації в центрі «ІННОВО» 04.05.2015р. на суму 10 000 грн., що підтверджується відповідними довідками вказаного центру із зазначенням вартості пройдених та оплачених курсів реабілітації.

Заперечення відповідача про те, що він згідний оплатити витрати на послуги реабілітації у центрі «ІННОВО» лише в сумі 3500 грн. половину від вартості витрат в розмірі 7000 грн. за 2015р., з тих підстав, що решта витрат понесені у період перебування сторін в шлюбі за спільні кошти, не заслуговують на увагу, оскільки у рішенні Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2015р. встановлено факт припинення сторонами сімейних відносин та окремого проживання з червня 2013р., тому підтверджені додаткові витрати на фізичну реабілітацію доньки в центрі «ІННОВО» підлягають оплаті відповідачем відповідно в розмірі 50%.

Колегія суддів вважає, що відповідач зобовязаний оплатити половину вартості прогулянкової коляски для дитини з особливими потребами, загальна вартість якої в перерахунку по курсу гривні становить 11 758,74 грн., придбання якої позивачкою в березні 2014р. підтверджується товарною накладною (а.с. 10) та товарним чеком (а.с. 11).

Колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині відшкодування 50 % витрат на курс дельфінотерапії, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про понесення нею особисто витрат на оплату цієї послуги (квитанції, чеки відсутні), а заперечення відповідача про те, що курс дельфінотерапії був проведений за рахунок благодійної допомоги, наданої по місцю праці батькам позивачки позивачем не спростовані.

Колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 50 % вартості лікування у Варшавському центрі здоровя дитини в розмірі 25 667,46 грн. (попередній кошторис а.с. 26) оскільки позивач ці витрати не понесла, а медичні рекомендації необхідності проведення такого лікування в цьому центрі з врахуванням стану здоровя дитини сторін в цьому центрі позивачем не надані.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування половини вартості аналізів в розмірі 1135 грн., проведених в медичній лабораторії «Сінево», підлягають задоволенню частково і загальний розмір цих витрат становить 1065 грн. витрати, понесені з червня 2013 року, витрати на аналізи в сумі 30 грн. за 11.02.2012р. та в сумі 40 грн. за 12.04.2012р. відшкодуванню не підлягають, оскільки сторони у цей період проживали у шлюбі однією сімєю та мали спільний бюджет (а.с. 59 зворот, 60).

Колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині відшкодування відповідачем 50 % витрат на підгузки та засоби гігієни 2003,94 грн., що підтверджується фіскальними чеками на їх придбання, витрати на одяг 797,35 грн. незалежно від відсутності чеків, оскільки за твердженням позивачки вона купує одяг для дитини в магазинах вторинного вжитку, є необхідність заміни одягу у звязку з станом здоровя дитини, сезонної зміни, ростом дитини, тому доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги в частині додаткових витрат на придбання ліків для дитини на суму 3893,88 грн., що підтверджується довідкою ПП «Аптека «Валеріана» про придбання ОСОБА_2 різних ліків 12 найменувань 10 липня 2015 року, які рекомендовані лікарем для дитини 08.07.2015р., що підтверджується оглянутим колегією суддів оригіналом амбулаторної картки на дитину та фіскальними чеками (а.с. 55-56), тому доводи апеляційної скарги про протилежне не заслуговують на увагу.

Колегією суддів встановлено, що не має лікарського висновку про необхідність спеціального дієтичного харчування або додаткового харчування для дитини сторін, продукти харчування на суму 3792,90 грн. були придбані не виключно для дитини, але й для позивачки, що визнається її представником, тому відшкодуванню підлягала би сума 948,25 грн., проте враховуючи пояснення представника відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що відповідач згідний відшкодувати витрати дитини в більшому розмірі, колегія суддів вважає можливим погодитись з тим, що відповідач відшкодовує 50 % від загальної суми витрат на харчування.

Таким чином загальна сума понесених додаткових витрат на дитину за період з червня 2013р. по 27 серпня 2015р. становить 57 967,16 грн. (11 758,74 + 27 500 + 10 000 + 1065 + 3792,99 + 2003,94 + 797,35 + 3893,66 = 57 967,16) і з відповідача підлягає стягненню в користь позивачки ОСОБА_2 50 % фактично понесених витрат в сумі 28 983,58 грн.

Оскільки належним способом захисту у зазначеній частині позовних вимог є відшкодування шляхом стягнення суми, що забезпечує примусове виконання рішення суду в цій частині, рішення суду про покладення на відповідача зобовязання приймати участь у додаткових витратах по відшкодуванню фактично понесених витрат не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення суми понесених витрат.

З врахуванням доведеності потреби дитини у додаткових витратах, що викликані її каліцтвом, колегія суддів погоджується із визначеним позивачкою розміром таких витрат в сумі 1600 грн. щомісячно, який був визнаний відповідачем в судовому засіданні апеляційної інстанції в особі його представника ОСОБА_5

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню, оскільки участь відповідача у додаткових витратах на дитину реалізується шляхом стягнення з нього 1600 грн. щомісячно, що також забезпечує примусове виконання рішення суду, а не шляхом покладення на нього таких зобовязань, тому слід ухвалити нове рішення про стягнення щомісячно вказаної суми.

Окрім того суд допустив порушення норм матеріального права при визначенні часу, з якого за рішенням суду присуджуються додаткові витрати, зазначивши дату предявлення позову, між тим стаття 185 СК України таких положень не містить, тому щомісячні додаткові витрати на дитину стягуються з дня набрання рішення суду законної сили.

Колегія суддів вважає, що не можна погодитись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про сплату аліментів на позивачку ОСОБА_2 в розмірі 1300 грн. щомісячно.

Згідно частини першої статті 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом яка не може обходитись без постійного стороннього догляду і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції не перевірив матеріальну спроможність відповідача надавати щомісячне утримання колишній дружині в розмірі 1300 грн. та в порушення вимог ст.. 214, 215 ЦПК України не навів в рішенні відповідних висновків, обмежившись цитатою норми права.

Між тим колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_4 за фахом юрист згідно диплома, звільнений з органів внутрішніх справ 10.05.2014р., і за спеціальністю не працює, приватним підприємцем не зареєстрований (а.с. 38 витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), постійного місця праці не має та регулярного щомісячного доходу немає, епізодично підпрацьовує на будівництві.

Відповідно до даних Головного управління статистики у Львівській області середньомісячна заробітна плата штатних працівників у Сокальському районі Львівської області за 2015 рік становила 4165 грн.

Ураховуючи, що з відповідача підлягають щомісячному стягненню аліменти 516 грн. та додаткові витрати на дитину 1600 грн., тобто 2116 грн., виходячи із статистичної середньої місячної заробітної плати штатного працівника по Сокальському району відповідачу залишається на проживання 2049 грн. (4165-2116), тобто половина його статистичного можливого заробітку. Стягнення з цієї суми аліментів на позивачку в розмірі 1300 грн. (2049 -1300 = 749) призведе до зменшення доходів до розмірів, що не забезпечують прожитковий мінімум відповідача та знаходяться за межею бідності.

Належних та допустимих доказів на підтвердження іншого розміру доходів відповідача позивач та її представник суду не надали протягом усього часу розгляду справи по суті та не спростували заперечення відповідача щодо його матеріального становища.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що відповідач за своїм матеріальним станом не може надавати матеріальну допомогу особисто позивачці на підставі ст.. 88 СК України, тому не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів враховує, що позивачка одержує соціальну допомогу на дитину та догляд за нею, за поясненнями її представника в судовому засіданні апеляційної інстанції позивач також одержує матеріальну допомогу від різних благодійних та релігійних організацій.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до ухвалення незаконного рішення, воно в силі залишатись не може.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.1,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: Львівська обл.., Сокальський р-н., с. Поториця, вул. Січ. Стрільців, буд. 1, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 516 (пятсот шістнадцять) грн. щомісячно, починаючи з 06 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: Львівська обл.., Сокальський р-н., с. Поториця, вул. Січ. Стрільців, буд. 1, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично понесені додаткові витрати на дитину-інваліда ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 28 983 (двадцять вісім тисяч девятсот вісімдесят три) грн. 58 коп. за період з червня 2013 року до 27 серпня 2015 року.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: Львівська обл.., Сокальський р-н., с. Поториця, вул. Січ. Стрільців, буд. 1, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, додаткові витрати на дитину-інваліда ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1600 (тисяча шістсот) грн. щомісячно, починаючи з 10 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 06 травня 2015 року протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_7