Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» до ОСОБА_1, реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» про розірвання договору оренди, за касаційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» на рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Переможець» (далі - СТОВ «Переможець») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 09 вересня 2009 року між товариством та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки строком на десять років, проте під час дії вказаного договору, відповідач у березні 2015 року уклала новий договір оренди земельної ділянки з ФОП ОСОБА_2, що порушує права товариства як орендаря спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим просило визнати вказаний договір недійсним.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 у травні 2015 року звернулася до суду з зустрічним позовом до СТОВ «Переможець» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 09 вересня 2009 року, посилаючись на те, що орендарем належним чином не виконуються умови договору оренди й такий договір не відповідає типовій формі, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03 березня 2004 року.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 21 липня 2015 року первісний позов задоволено.

Визнано, укладений 10 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 1,0002 га.

Скасовано державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки.

У задоволені зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасовано й в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 1,002 га № 212, укладений 09 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Переможець».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі СТОВ «Переможець», не погоджуючись з рішенням апеляційного суду в частині задоволення зустрічного позову про розірвання договору оренди, просить скасувати його й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та задовольняючи зустрічний позов, суд апеляційної інстанції виходив з наявності правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки орендарем порушуються його істотні умови, а саме не в повній мірі сплачується орендна плата.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду в частині задоволення зустрічного позову про розірвання договору оренди не відповідає. Рішення суду щодо задоволення первісного позову про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди заявником не оскаржено, підстав для перевірки його обґрунтованості. не вбачається.

Відповідно до ст. 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Так ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК Українивстановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з вимогами ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Отже аналіз правових норм свідчить, що основною метою договору оренди землі та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати встановленому договором розмірі.

Судом установлено, що 09 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та товариством укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,0002 га.

Згідно додатку до вказаного договору оренди визначено порядок та форми оплати орендної плати, а саме до 31 грудня кожного року. Орендна плата сплачується щорічно в натуральному вигляді сільськогосподарською продукцією: зерно - 390 кг, цукор - 26 кг, олія -1,5 л, крупа - 1,5 кг.

Заперечуючи проти позову, СТОВ «Переможець» зазначало, що з позивачем укладено договір оренди земельної ділянки не повного паю, а саме площею 1,0002 га, й відповідно до цього додатком до договору оренди визначено порядок розрахунків за оренду землі, який є меншим ніж за оренду повного паю, що свідчить про погодження сторонами форми, розміру та строку виплати орендної плати й що належно виконується товариством.

Проте, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 316 ЦПК України на вищезазначені положення закону уваги не звернув, доводів відповідача належним чином не перевірив, взагалі не дослідив укладеного між сторонами договору оренди та додатку до нього щодо порядку й форми орендної плати, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про порушення відповідачем істотних умов договору, а саме несплату орендної плати в повному розмірі та помилкового висновку щодо наявності правових підстав для розірвання цього договору.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 212, 303, 304, 316 ЦПК України й не надано мотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення в оскаржуваній частині і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» про розірвання договору оренди, скасувати, справу в цій частині передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко