Справа №242/2015/16-ц
Провадження №2/242/638/16
06 червня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Гречка К. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади Ворошиловського району м.Донецька, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивач 25.04.2016 р. звернулась до суду з позовом до Територіальної громади Ворошиловського району м.Донецька про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 яке належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на квартиру НОМЕР_1 від 27.04.1994 року, виданого Фондом комунального майна Донецької міської ради народних депутатів. Єдиними спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_1. 01.11.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області було відкрито спадкову справу. Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, а ОСОБА_2 відмовилась від спадщини на користь доньки. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ, свідоцтво про право власності на квартиру, не зареєстрований у встановленому законом порядку. Просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1
Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилась, надала суду заяву, в якій просила задовольнити позов та слухати справу без її участі.
Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився.
Третя особа - ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилась, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просила розглянути справу без її участі.
Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 13 травня 2013 року (актовий запис №420).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої, входить 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48,15 кв.м., та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на квартиру НОМЕР_1 від 27.04.1994 року, виданого Фондом комунального майна Донецької міської ради народних депутатів.
Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Згідно ст.. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статею 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданого у м.Жданов Жовтневим районним бюро ЗАГС Донецької області, актовий запис №1488, та свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 виданого 13.10.1990 року Ворошиловським відділом ЗАГС у м.Донецьк, на підставі якого позивач змінила своє дошлюбне прізвище .
Таким чином, судом встановлено, що спадкоємцєм першої черги після смерті ОСОБА_3, зокрема, є його донька ОСОБА_1
ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом, звернулась до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Донецької області з заявою про прийняття спадкового майна, але 24 березня 2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ, свідоцтво про право власності на квартиру, не зареєстрований у встановленому законом порядку.
Першою селидівською державною нотаріальною конторою за №395/01-09 від 12.05.2016 року надано інформацію, згідно якої нотаріальна контора повідомила, що після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 було заведено спадкову справу №03/2013. Свідоцтв про право на спадщину не видавалось.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом виникло право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.
Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.
Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно положень п.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.
Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 набув права власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48,15 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на квартиру НОМЕР_1 від 27.04.1994 року, виданого Фондом комунального майна Донецької міської ради народних депутатів.
Після смерті ОСОБА_3 право власності на спадкове майно перейшло в порядку спадкування спадкоємцям першої черги за законом ОСОБА_2, яка у встановленому порядку не заявила про намір прийняти спадкове майно, та ОСОБА_1, яка скористалась своїм правом та звернулась своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки за життя спадкоємець не зареєстрував право власності на належну йому частину квартиру відповідно до норм діючого законодавства.
Обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивачів, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Територіальної громади Ворошиловського району м.Донецька, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст.1, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 212-215, 224, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади Ворошиловського району м.Донецька, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом майна померлого ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48,15 кв.м., та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на квартиру НОМЕР_1 від 27.04.1994 року, виданого Фондом комунального майна Донецької міської ради народних депутатів.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Оригінал рішення знаходиться в Селидівському міському суді Донецької області.
Суддя Л.В.Пирогова