З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.16 415/2082/16-ц
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Горбатенко О.В.,
при секретарі судового засідання Данько Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1, поданого в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа - служба у справах дітей Лисичанської міської ради -
Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В обґрунтування позову зазначила, що 14 вересня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб Привільською міською радою, актовий запис № 28. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народився син ОСОБА_4. 25 грудня 2015 року згідно заочного рішення Лисичанського міського суду шлюб між сторонами розірвано. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені з червня 2014 року, з того часу відповідач більше не бачив дитину. Позивачка проживає з відповідачем окремо, дитина проживає з позивачкою. Спору стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримала в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, просив задовольнити.
Представник третьої особи ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, проти позову не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток.
За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною радою України РСР 27 лютого 1991 року, Организація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно ст. 18 Конвенції держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціалього розвитку. Батки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними та достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини, актовий запис 699 /а.с.5/.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25 грудня 2015 року рішенням Лисичанського міського суду Луганської області/а.с.6/.
Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно його малолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.26/.
Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інший спосіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськимим обов'язками.
Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не цікавляться життям, станом здоров'я дитини, самоусунувся від виховання дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про дитину, не проявляє щодо неї батьківської уваги і турботи, жодного разу в судове засідання за викликом не з'явився.
Захищаючи інтереси дитини, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_4.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 164 СК України, ст.ст. 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, Рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України", Конвенція про права дитини, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства", суд -
Позов представника позивача ОСОБА_1, поданого в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа - служба у справах дітей Лисичанської міської ради, задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно його малолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя О.В.Горбатенко