У х в а л а

1 червня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Сімоненко В.М. , розглянувши заяву ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемності правочину та повернення майна за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2014 року за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про застосування наслідків нікчемності правочину та повернення майна.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2014 року позов задоволено: застосовано наслідки нікчемності правочину - договору дарування жилого будинку АДРЕСА_1 від 16 травня 2013 року. Повернуто зазначений будинок у власність ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 3 червня 2014 року рішення міського суду скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, залишено в силі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2014 року.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2014 року, посилаючись на те, що за результатами проведеного експертного почеркознавчого дослідження підпису, зображення якого містилось в електрографічній копії повідомлення про вручення поштового відправлення від 19 квітня 2013 року надано висновок про те, що підпис від імені ОСОБА_3, який покладено в основу рішення як доказ обізнаності ОСОБА_3 про існування і отримання ухвали Оболонського районного суду м. Києва про накладення арешту на його будинок виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Зазначені обставини існували на момент ухвалення рішення, проте про них стало відомо лише 22 грудня 2014 року, тобто вже після ухвалення рішення та набрання ним законної сили. Зазначені обставини не могли бути раніше відомі заявнику, оскільки висновок був наданий тільки в грудні 2014 року, що і є нововиявленою обставиною.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2014 року за нововиявленими задоволено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемності правочину та повернення майна відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2015 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2015 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2014 року за нововиявленими відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, залишено в силі рішення про перегляд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2015 року.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року ОСОБА_1, в особі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеної ухвали та залишення в силі рішення Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 361 ЦПК України.

Подана заява підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права лише при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Проте судове рішення про скасування за нововиявленими обставинами судових рішень, ухвалене відповідно до Глави 4 Розділу V ЦПК України, таким не є.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для прийняття зазначеної заяви до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 353, 355 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемності правочину та повернення майна за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2014 року за нововиявленими обставинами повернути заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України В.М. Сімоненко