АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8218/16 Справа № 208/7925/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Керівника Дніпродзержинської місцевої Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Кам'янської міської ради Дніпропетровської області на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпродзержинського управління юстиції про визнання права власності на нежитлове приміщення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, третя особа: Управління Дніпродзержинського міського управління юстиції з питань державної реєстрації про визнання права власності на нежитлове приміщення з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації прав та їх обтяжень та наданні окремої юридичної адреси реконструйованому нерухомому майну задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, а саме на кафе «Попелюшка» вбудоване-прибудоване приміщення (45, 46), загальною площею 160,7 кв.м., яке розташовано за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Сировця № 20, з подальшою реєстрацію у відповідних органах державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, керівник Дніпродзержинської місцевої Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Кам'янської міської ради Дніпропетровської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст.303 ЦПК визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Згідно ч.3 вказаної статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Фондом комунальної власності 25.01.2005 року, належало кафе «Попелюшка» - вбудовані приміщення № 45, 46, розташовані в будинку № 20 по вул. Сировця у м. Дніпродзержинську.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 25.12.2001 року № 563/1, позивач та Дніпродзержинською міською радою 20 лютого 2002 року уклали договір оренди земельною ділянки площею 0,0055 га за адресою: вул. Сировця, 20 для розміщення об'єкту харчування, терміном на 10 років, цей договір був посвідчений 20.02.2002 року державним нотаріусом 1-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5; державна реєстрація договору оренди відбулась 22.03.2002 р. під реєстровим № 0323.

В 2006 році позивачка виконала реконструкцію кафе та згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 3 вересня 2007 року за нею визнано право власності на кафе «Попелюшка» (вбудоване приміщення № 45, 46) загальною площею 152,3 кв.м., розташоване в м. Дніпродзержинську по вул. Сировця, 20, 25 жовтня 2007 року право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна було зареєстроване державним реєстратором ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в книзі № 593 під реєстровим № 4 за позивачем.

21 січня 2015 року позивач звернулась до Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: кафе «Попелюшка» (вбудоване приміщення № 45, 46) загальною площею 152,3 кв.м., розташоване в м. Дніпродзержинську по вул. Сировця, 20.

З рішення державного реєстратора ОСОБА_6 № 18818894 від 23.01.2015 р. вбачається, що позивачці відмовлено у державній реєстрації приватної власності на кафе (вбудовані приміщення № 45,46), розташоване в будинку № 20 по вул. Сировця у м. Дніпродзержинську, оскільки за результатами пошуку виявлено, що за даною адресою зареєстрований іншій об'єкт нерухомого майна, а також, у зв'язку з тим, що у позивачки відсутній документ, якій засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Судом встановлено, що в 2010 році з метою благоустрою кафе «Попелюшка» та впорядкування його фасаду, позивач самовільно добудувала до приміщення кафе нежитлове приміщення площею 8,4 кв.м., визначене у технічному паспорті на будівлю під № 17, чим збільшила загальну площу кафе «Попелюшка» з 152,3 кв.м. до 160,7 кв.м.

Як вбачається з висновку № - 057/11 від 24.01.2011 р. Державного проектного інституту "Дніпродзержинськцивільпроект", після обстеження та оцінки будівельних конструкцій, переплануванням кафе «Попелюшка» є прибудова до кафе, яка виконана без зміни конструктивної схеми будинку, без збільшення навантаження на міжповерхові перекриття, без порушення основних конструкцій-носіїв житлового будинку; виконана прибудова та кафе в цілому придатні для подальшої експлуатації та безпечні у технічному відношенні.

Після одержання технічного висновку державного проектного інституту, позивач зверталась до виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради з проханням надати згоду на прийняття в експлуатацію реконструйованого приміщення, оскільки його загальна площа та склад приміщень не співпадає з відомостями технічного паспорту, але відповідач відмовив у розгляді питання про прийняття вказаного об'єкту в експлуатацію, оскільки інспекція ДАБК не надавала позивачці дозволу на виконання будівельних робіт та в усній формі рекомендував звернутись до суду.

Застосувавши положення ст.316, 319, 320, 328, 376, 392 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в частині визнання права власності за ОСОБА_4 нерухомого майна з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації прав та обтяжень. Відмовляючи в задоволенні вимог щодо зобовязання відповідача визначити окрему адресу обєкту нерухомості, суд виходив з того, що ці вимоги належать до сфери публічно-правових спорів, а тому підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів з такими висновками не погоджується з огляду на наступне.

Згідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Згідно ст. 19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Під проектом слід розуміти, залежно від категорії об'єкта будівництва, відповідний склад документації, визначеної ст.ст. 1, 7 та 8 Закону України "Про архітектурну діяльність", отриманої відповідно до ст.ст. 29, 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст.27, 30 зазначеного Закону.

Стаття 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачає, що державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами.

Крім того, відповідно до п. 5 Положення Інспекція має право здійснювати захист у суді своїх прав та законних інтересів, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі в справі або взяти участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі для подання висновків у справі є обов'язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна нерухомість не була здана в експлуатацію.

З огляду на викладене, судом першої інстанції не вирішено питання, щодо залучення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до участі у справі.

Відповідно до діючого законодавства, визнання судом права власності на будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

З матеріалів справи вбачається, що звернення до Кам'янської міської ради з питання щодо прийняття в експлуатацію та визнання права власності відсутнє.

З огляду на викладене, колегія суддів не вважає за доцільне розгляд інших доводів апеляційної скарги, так як зазначені порушення норм матеріального права є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до п. п.4 ч.1ст.309 ЦПК, з відмовою у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Керівника Дніпродзержинської місцевої Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Кам'янської міської ради Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року скасувати у задоволенні позову ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпродзержинського управління юстиції про визнання права власності на нежитлове приміщення відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: