08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІваненкоЮ.Г. Мартинюка В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що після смерті бабусі відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири № 25 в будинку № 14 а по
вул. Шліхтера в м. Києві, яка належала померлій на праві приватної власності. ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем за заповітом, проте про своє право на спадщину не знала, оскільки на час смерті бабусі їй було
15 років. Про наявність заповіту дізналася випадково від тітки, після чого звернулася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Нотаріальна контора повідомила їй про неможливість у видачі свідоцтва про право на спадщину у звʼязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила встановити додатковий строк для прийняття спадщини.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від
09 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено. Встановлено
ОСОБА_4, як спадкоємцю за законом після померлої ОСОБА_6, додатковий одномісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який рахується з дня набрання рішенням суду законної сили.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня
2014 року виправлено описки в резолютивній частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року, вказано замість «як спадкоємцю за законом» - «як спадкоємцю за заповітом», замість «додатковий одномісячний строк» - «додатковий трьохмісячний строк».
Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги та встановлюючи ОСОБА_4 додатковий строк для прийняття спадщини на підставі положень ст. 1272 ЦК України, суд першої інстанції виходив із поважності причини пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_7, оскільки на час складання заповіту ОСОБА_4 виповнилося 15 років і вона не знала про його існування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із неповажності причини пропуску строку та того, що спірна частка квартири вже прийнята ОСОБА_5

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 липня 2002 року померла ОСОБА_6

ОСОБА_6 належала на праві приватної власності 1/2 частка квартири № 25 в будинку № 14 а по вул. Шліхтера в м. Києві.

07 червня 1996 року ОСОБА_7 склала заповіт, за умовами якого заповіла належну їй частину квартири ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого

2014 року визнано за ОСОБА_5, як за спадкоємцем першої черги за законом, після померлої 16 липня 2012 року ОСОБА_6, право власності на 1/2 частку квартири № 25 в будинку № 14 а по вул. Шліхтера в м. Києві.

Згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 квітня 2014 року № 20366353, за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири № 25 в будинку № 14 а по вул. Шліхтера в м. Києві.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом

Відповідно до положень п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня

2004 року, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про врегулювання спірних правовідносин нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Так, згідно з ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно розʼяснень викладених в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В пункті 2 ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 міститься роз'яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Крім того, суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 01 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки не може бути визнана поважною причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як незнання про існування заповіту, при цьому врахував те, що ОСОБА_5 прийняв спадкове майно після померлої ОСОБА_6 як спадкоємець за законом першої черги.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк