АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4701/16 Справа № 206/6736/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі ОСОБА_3 «Лізинг інформаційних технологій») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 24 липня 2012 року між ОСОБА_3 «Лізинг інформаційних технологій» в особі ТОВ «Розетка УА», на підставі довіреності №11080801 від 08 серпня 2011 року, та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір №120386909 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання відеореєстратор Gazer F410, загальна первісна вартість переданого обладнання становила 2.310 грн.81 коп.

Вказували, що згідно умов договору відповідач зобов'язалася сплатити платежі у загальній сумі 2.310 грн. 81 коп. в наступному порядку: перший платіж у розмірі 16,67% від загальної суми платежів; 5 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця, тобто відповідач мала сплатити 6 платежів по 385 грн.14 коп.

Зазначали, що у повному обсязі виконали свої договірні зобовязання щодо надання обладнання відповідачу згідно договору у відповідні строки та належної комплектації.

Посилаючись на те, що відповідач в свою чергу не виконала взятих на себе грошових зобов'язань за договором, внаслідок чого станом на грудень 2015 року допустила заборгованість у загальному розмірі 70.883 грн.51 коп., яка складається з: 1.925 грн.67 коп. - компенсації вартості наданого обладнання; 68.878 грн.64 коп. плата за прострочення щомісячних платежів та 79 грн.20 коп. -компенсація понесених витрат, повязаних з отриманням виконання зобовязання, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості у загальному розмірі 70.883 грн.51 коп.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 «Лізинг інформаційних технологій» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 1.725 грн.67 коп. компенсації вартості наданого обладнання. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 «Лізинг інформаційних технологій» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити їх позов у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 «Лізинг інформаційних технологій» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, кореспондує обовязку першої.

Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалам справи, що 24 липня 2012 року між ОСОБА_3 «Лізинг інформаційних технологій» в особі ТОВ "Розетка УА", який діяв на підставі довіреності №11080801 від 08 липня 2011 року, та ОСОБА_2 був укладений договір №120386909 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання відеореєстратор Gazer F410. Загальна вартість переданого ОСОБА_2 обладнання становила 2.310 грн.81 коп. (а.с.4).

На підставі акту приймання-передачі майна №120386909 від 24 липня 2012 року відповідачем було отримано відеореєстратор Gazer F410 вартістю 2.189 грн.19 коп. та карту пам'яті Team microSDHC 16GB Class 10 вартістю 121 грн.62 коп. (а.с.12).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №120386909 від 24 липня 2012 року ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 70.883 грн.51 коп., яка складається з: 1.925 грн.67 коп. - компенсації вартості наданого обладнання; 68.878 грн.64 коп. - плата за прострочення щомісячних платежів та 79 грн.20 коп. -компенсація понесених витрат повязаних з отриманням виконання зобовязання (а.с.13).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 «Лізинг інформаційних технологій» та стягуючи з ОСОБА_2 лише 1.725 грн.67 коп. - компенсації вартості наданого обладнання, суд виходив з того, що договір №120386909 від 24 липня 2012 року про надання в оренду на умовах фінансового лізингу безпосередньо не передбачає обов'язку відповідача сплатити на рахунок позивача грошові кошти за прострочення щомісячних платежів та містить посилання на Правила отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT.

Втім, колегія суддів висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні плати за прострочення сплати щомісячних платежів не може визнати обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договору найму майна.

В силу ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пунктом 8.7. договору від 24 липня 2012 року визначено, що відповідач підтвердив, що з правилами ознайомлений, їх зміст йому зрозумілий і він погоджується їх дотримуватися і виконувати.

Згідно п.1.1. Договору Клієнт (відповідач) бере участь в системі LeaseIT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а Оператор LeaseIT (позивач),зобов'язується на підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, копмлектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseIT.

На першому аркуші договору містилась конкретна інформація про клієнта ОСОБА_2, а саме місце її роботи, посада, вид обладнання, загальна вартість платежів (2.310 грн.81 коп.), пакет фінансування (LeaselT Шістка1), кількість щомісячних платежів (крім першого 5), розмір щомісячних платежів (щомісяця рівними частинами), вид договору (фінансовий лізинг), перехід права власності клієнту (виплата повної вартості обладнання) (а.с.4).

Відповідно до п.1.2. Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (надалі - Правила), які є невідємною частиною цього договору (Правила додаються).

Правила затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ "Лізинг ІТ" від 01 лютого 2006 року. Правила офіційно опубліковані на сайті і є незмінним з 01 лютого 2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Правила є доступними для всіх Клієнтів на сайті w.w.w. leaseit.ua/pravila.aspx.

На підставі п.2.2. Договору, а також п.4.9. Правил, позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання.

Також п.6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом Lease IT строку.

Відповідно до умов пакету LeaseIT: платіж при отримання обладнання складає 16,67%, складається з 5 платежів в рівних частинах та перехід права власності на дане обладнання відбувається при повній виплаті його вартості.

З договору про отримання обладнання в системі LeaselT вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Як вбачається зі змісту договору, у ньому передбачено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Таким чином, на підставі вищевказаних норм, а також п.п.3.1,5.4.2 Договору, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів. Якщо розраховувати кількість щомісячних платежів з дати укладення договору, то відповідно відповідач мала провести повну оплату вартості обладнання у грудні 2012 року.

Позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки щодо надання обладнання відповідачу згідно Договору у відповідні строки та належної комплектації, що підтверджується ОСОБА_1 приймання-передачі майна на загальну суму 2.310 грн.81 коп., на якому містяться підписи сторін, в тому числі відповідача.

Відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за Договором, сплативши лише 585 грн.14 коп., внаслідок чого їй нараховувались штрафні санкції, передбачені п.14.2 Правил та п.5.4.2 Договору, тому за нею рахується заборгованість, підтверджена розрахунком - Структурою грошових нарахувань. (а.с.13).

Пунктом 8.7. договору встановлено, що клієнт ознайомився з правилами отримання ІТ обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст правил є зрозумілим клієнту, і він погоджується їх дотримуватися та виконувати.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача не лише компенсації вартості наданого обладнання у а й штрафних санкцій за несплату розрахунків.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд може застосувати до спірних правовідносин норму ч.3 ст.551 ЦК України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Зважаючи на те, що плата за прострочення щомісячних платежів за спірним договором згідно розрахунку позивача складає 68.878 грн.64 коп., тобто розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, який з урахуванням сплачених коштів складає 1.725 грн.67 коп., колегія дійшла висновку, що нарахований позивачем станом на грудень 2015 року розмір неустойки повинен бути зменшений до достатнього та необхідного розміру 2.000 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 79 грн.20 коп. компенсації витрат є необґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не передбачені Правилами та договором.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні плати за прострочення щомісячних платежів і в цій частині позов задовольнити частково на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 «Лізинг інформаційних технологій» необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1.339 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року в частині відмови в позові приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про стягнення плати за прострочення щомісячних платежів скасувати і в цій частині ухвалити нове рішенням, яким позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_2 про стягнення плати за прострочення щомісячних платежів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» в рахунок плати за прострочення щомісячних платежів 2.000 грн. В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» судові витрати в розмірі 1.339 грн.80 коп.

В решті рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_5