Справа № 2/593/61/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"06" травня 2016 р. м.Бережани

в складі: головуючої судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з займаної квартири відповідачів, як членів сім»ї власника житлової квартири, без надання їм іншого житлового приміщення, -

ВС Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і згідно уточнених позовних вимог просили суд постановити судове рішення, яким усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартирою №-17, що знаходиться за адресою м.Бережани, вул. Тернопільська, №-7 «а» Тернопільської області шляхом виселення з займаної квартири, без надання їм іншого житла, членів сім»ї власників житлової квартири відповідачів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування заявлених вимог послалися на те, що є співвласниками трьохкімнатної квартири №-17, що по вул. Тернопільській, 7 «а» в м. Бережани Тернопільської області, позивачка ОСОБА_5 має у власності 19/50 частин квартири, а позивачка ОСОБА_1 - 31/50 її частин і проживає у зазначеній квартирі. Разом із позивачкою ОСОБА_1 у квартирі проживають та є зареєстрованими відповідачі її рідна донька (рідна сестра позивачки ОСОБА_5Д.) - ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4, які не мають права власності за зазначену квартиру і договору найму згаданого житла із ними не укладалося. Позивачка ОСОБА_5 має окреме житло і у зазначеній квартирі не проживає. Також зазначили, що протягом останнього часу між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачами відносини стали нестерпними, останні вчиняють цілеспрямовані дії, щоб вижити її із квартири, всіляко утруднюють та унеможливлюють її проживання у вказаному житлі. Не допускають її до інших житлових кімнат квартири, замикають їх на замки, обмежують її у користуванні електричною енергією, обмежують час роботи газового конвектора, опалюють ним пусту кімнату, заборонили їй користуватися електрообігрівачем і щоб перешкодити цьому, виключають світло у всій квартирі шляхом викручування електрозапобіжників на лічильнику, внаслідок чого позивачка мерзне. Не дозволяють їй користуватися газом і гарячою водою, забороняють встановити нову газову колонку. У цьому позивачка ОСОБА_1 вбачає для себе перешкоди, які створюють їй відповідачі у користуванні нею своєю власністю. Також відповідачі грубо ставляться до зазначеної позивачки, не дозволяють їй користуватися балконом для просушування випраних речей, обзивають психічнохворою і погрожують відправити її у психіатричну лікарню, хоча вона не перебуває на обліку ні в нарколога, ні психіатра. Останні півтора року між ними часто виникають непорозуміння на побутовому рівні, зять застосовував фізичну силу і погрожував завданням фізичного болю, нецензурно обзивав. З цього приводу вона неодноразово зверталася в міліцію, але про прийняті рішення їй нічого не відомо. Вважають таке життя позивачки ОСОБА_1 з відповідачами нестерпним; оскільки вона, як особа похилого віку хоче мати спокій і не хоче, щоб їй чинилися перешкоди в користуванні її власністю, вона не хоче сварок, скандалів, погроз, образ, заборони в повній мірі реалізовувати своє право на житло та не хоче порушення норм співжиття, оскільки не може запросити знайомих в гості, бо зразу з сторони відповідачів з цього приводу виникають сварки та різного роду погрози. Зазначене ц стало приводом звернення до суду позивачів із згаданим позовом.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити, постановити судове рішення, яким усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартирою №-17, що знаходиться за адресою м.Бережани, вул. Тернопільська, №-7 «а» Тернопільської області шляхом виселення з займаної квартири, без надання їм іншого житла, членів сім»ї власників житлової квартири відповідачів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування заявлених вимог позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 дали пояснення, які за своїм змістом фактично є аналогічними змісту позовної заяви. Позивачка ОСОБА_1 уточнила, що фактично живе у кімнаті своєї доньки позивачки ОСОБА_5, а хоче жити у тих двох кімнатах, які, як вважає, належать їй реально і які зайняті відповідачами, а відповідачі своєю присутністю у них чинять їй перешкоди в користуванні її власністю. Після виселення відповідачів планує взяти собі квартирантів, які не будуть жити безоплатно або опікуна, який буде її утримувати і доглядати. Але не впевнена, що це зробить.

Також представник позивачки ОСОБА_2 уточнив, що обом позивачам по справі діями відповідачів створюються перешкоди у користуванні їхніми частками у згаданій житловій квартирі. Так, маючи власне житло, позивачка ОСОБА_1 не має змоги у ньому проживати і хоче реалізувати своє право власності на нього, а у який спосіб це буде нею здійснено, вона визначиться в подальшому; після виселення відповідачів вона буде мати змогу взяти квартирантів. Вважає, що своїм проживанням і присутністю в згаданій квартирі відповідачі створюють позивачці перешкоди в реалізації її права власності, оскільки вона не може найняти людей, які б її доглядали. Повідомив, що зі слів позивачки ОСОБА_1І знає, що вона зверталася до відповідачів, щоб вони були її опікунами, але вони їй в цьому відмовили. Також зазначив, що просить виселити відповідачів на підставі норм цивільного законодавства якими врегульовано усунення перешкод в користуванні позивачами їхньою власністю і на підставі норм житлового законодавства, внаслідок порушення відповідачами норм співжиття із позивачкою ОСОБА_1

Позивачка ОСОБА_5 у судове засідання по розгляду зазначеної справи не зявилася, подала суду заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У попередньому судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 повідомила суд, що їй особисто відповідачі не чинять перешкод в користуванні згаданою квартирою, в доступі до квартири вона не обмежена. Вона та позивачка ОСОБА_1 є співвласниками згаданої квартири і добровільно між собою визначили, які із кімнат реально припадають на їх частки. Сестра (відповідачка ОСОБА_3Д.) та її чоловік стали проживати у квартирі з 1990-тих років. Мати також стала проживати у цій квартирі з 2011року, вона ж (позивачка) проживає в іншому житлі. Вважає, що відповідачів слід виселити, бо сестра мами не доглядає, не годує її. Поряд з цим зазначила, що мати не бере в сестри їжі, але не чула, щоб сестра забороняла мамі брати їжу, яка належить сестрі( відповідачці).

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позову не визнала, подала на нього письмове заперечення. Також у судовому засіданні заперечила факт створення нею та її чоловіком перешкод позивачам у користуванні їх власністю, як заперечила і факт порушення правил співжиття із своєю матір»ю позивачкою ОСОБА_1, вважає позов надуманим, необґрунтованим та безпідставним. Пояснила, що у квартирі №-17, по вул. Тернопільській, 7 «а» в м.Бережани Тернопільської області вона з чоловіком (відповідачем ОСОБА_4Г.) стали проживати з 14 серпня й990 року і є там прописані. Позивачка ОСОБА_1 ( її мати) на той час була власником цілої зазначеної квартири і за її згоди вони туди поселилися і проживали, були прописаними. Потім мама подарувала старшій сестрі позивачці ОСОБА_5 частину квартири і на даний час позивачі дійсно є її співвласниками, розмір їх часток вона не оспорює. За цей час вона з чоловіком за власний кошт зробила в квартирі ремонт, поставили конвектор. З 2011 року, після того, як помер їх батько, мама стала проживати з ними. Фактично вони як займали, так і зараз займають дві кімнати, в третій кімнаті живе мама. Оскільки мати похилого віку, часто хворіє, а її чоловік (відповідач ОСОБА_4Г.) є медиком, вони опікуються матір»ю, чоловік надає їй медичну допомогу. Вони з чоловіком повністю самостійно оплачують всі комунальні послуги за користування квартирою, жодних коштів в матері чи сестри не вимагають, лише в січні 2016 року мати з своєї ініціативи дала 70,00 грн. для оплати за електроенергію. З того часу коли до суду подано даний позов мати постійно влаштовує сварки, безпідставно звинувачує їх з чоловіком у крадіжках її особистих речей, таке враження, що хтось намовляє її на вчинення таких дій. Жодних перешкод матері в доступі до гарячої води, до приготування їжі чи до споживання мамою, вже приготовленої нею ( відповідачкою) їжі; жодних перешкод в користуванні чи доступі до інших приміщень квартири вони з чоловіком позивачам не чинять. Мали місце випадки коли мати йдучи з квартири, залишала її відчиненою. А тому, коли вона (відповідачка) тричі на тиждень з 14 год. до 18 год. йде на роботу в музичну школу, то замикає на ключ двері тих двох кімнат, де є їх з чоловіком особисті речі. Решту часу ці кімнати відчинені і позивачка може ними безперешкодно користуватися, що вона і робить. Також був випадок, коли чоловік повернувшись додому, почув в квартирі сильний запах газу і побачив, що на кухні ввімкнені всі конфорки газу, але вогонь не запалено, а позивачка ОСОБА_1 в цей час дивилася телевізор. Тоді чоловік вимкнув газ і сказав про це матері, на що та зразу почала викликати міліцію, хоча жодних протиправних чи насильницьких дій чоловік щодо неї не чинив. Також, розповіла, що 22 лютого 2016 року, коли вона перебувала у своїй кімнаті, почула, як мати, очевидно не знаючи, що вона (відповідачка) є вдома, впустила у квартиру ОСОБА_2 який казав матері, щоб вона все виносила з кімнати, розкидала, робила сварку, щоб « мати підстави». Тоді вона вийшла з кімнати і сказала, що він вчить старшу жінку і назвала його падлюкою, викликала міліцію. ОСОБА_2 зразу пішов. Коли ж прийшов поліцейський, її мати телефонувала до ОСОБА_2, щоб він підійшов, але той по телефону сказав, що немає часу, бо у нього обідня перерва. Покази допитаної у судовому засіданні в якості свідка позивачки ОСОБА_1 просить оцінити критично, вважає їх неправдивими, на її думку сторона позивача має на меті вижити їх з квартири, щоб взяти опікуном племінника (сина позивачки ОСОБА_5Д.).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позову не визнав, повністю підтримав пояснення відповідачки ОСОБА_3 Вважає всі звинувачення позивачів та їх представника безпідставними, а позов абсурдним. Зазначив, що жодних конфліктів у них з позивачкою не виникає, вони з дружиною займають лише одну кімнату, інша вільна, позивачка також займає ту кімнату яку хоче, ніхто їй в доступі до приміщень квартир перешкод не чинить. В решті дав пояснення, які за своїм змістом є аналогічними поясненням відповідачки ОСОБА_3 та змісту поданих письмових заперечень проти позову.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивачка ОСОБА_1 дала пояснення, які за своїм змістом є аналогічним повідомленим нею відомостям при дачі нею у судовому засіданні пояснень, як позивачкою. Також доповнила, що відповідачі нею не опікуються, не допомагають, живуть «на її зручностях». Вона складала в їх користь заповіт, але вони його не хочуть. Їсти вони їй не дають, не пускають її в кухню і вона варить собі їсти тільки коли сама в кухні. Хоче, щоб їх виселили, бо має намір когось взяти до себе на квартиру, щоб нею опікувався і допомагав, обслуговував, так як відповідачі цього не роблять. Також вони кажуть, що це вона не має права жити у цій квартирі, виганяють її з неї і вона не має де дітися, Вважає, що коли вони будуть виселені, то вона буде давати собі сама раду. Окрім того випадку з ОСОБА_2 про який розповіла відповідачки ОСОБА_3, інших випадків коли б відповідачі не пускали чи чинили перешкоди в доступі до квартири її знайомим, не пригадує.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що є сусідкою позивачки ОСОБА_1 та відповідачів, з якими у нормальних добросусідських стосунках, позивачка ОСОБА_5 колишня сусідка, відносини відсутні. З її слів сім»ю відповідачів характеризує виключно з позитивної сторони; знає, що за власні кошти робили ремонт квартири; бійок і сварок у їх квартирі не буває. Коли приходила до ОСОБА_3 в гості, то чула, як та кликала маму до себе на якесь релігійне свято, але та відмовилася сідати за стіл і ОСОБА_3 з цього приводу плакала. Також знає, що ОСОБА_3 просила маму до себе на святкування ювілею, але та також відмовилася прийти. Коли буває в гостях то бачить, що всі добрі, відкриті, мати ОСОБА_7 вільно ходить по квартирі, по всіх її приміщеннях. Знає, що всі комунальні послуги оплачує ОСОБА_3. Знає зі слів ОСОБА_3, що мав місце випадок коли мама забувала вимкнути газ і згоріли каструлі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що є сусідкою позивачки ОСОБА_1 та відповідачів, з якими у нормальних добросусідських стосунках, позивачка ОСОБА_5 колишня сусідка, відносини також нормальні. Сім»я ОСОБА_3 добра, характеризує її позитивно, скандалів немає, вважає, що вони взагалі не вміють кричати та сваритися. На її думку це позивачка виживає ОСОБА_3 з квартири, виганяє її та обзиває. Знає, що позивачка ОСОБА_1 може лишити ввімкненим і не запаленим газ, а тому всі мешканці багатоквартирного будинку де живе позивачка та відповідачі, бояться. Також повідомила, що була свідком того, як позивачка ОСОБА_1 неодноразово розвішувала на балконі квартири випрані речі і з них текла вода на вікна її ( свідка) квартири, яка розташована нижче. Знає, що ОСОБА_3 неодноразово просила маму до себе за стіл на різні свята, але та відмовлялася, після чого ОСОБА_3 плакала. Чула як позивачка ображала ОСОБА_3. Коли мати хворіла, то відповідачка і її чоловік доглядали за нею, ОСОБА_4 надав медичну допомогу. Повідомила, що позивачку ОСОБА_1 ніхто ніколи не ображав, а навпаки, це лише вона постійно ображає і проклинає свою рідну доньку ОСОБА_3.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, який є інспектором поліції Бережанського відділу поліції ГУ НП України в Тернопільській області, пояснив, що позивачку ОСОБА_1 у Є.І. знає у зв»язку із її зверненнями в поліцію, відносин з нею немає, позивачку ОСОБА_5 не знає, відносини відсутні, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знає у зв»язку із розглядом звернень позивачки у поліцію, відносин з ними поза службою не підтримує. Також повідомив, що 25 листопада 2015 року до нього звернулася ОСОБА_1 з приводу того, що її донька ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 перешкоджають їй у користуванні її квартирою та у доступі до її речей. Після звернення ним було проведено перевірку, факти викладені у зверненні зазначеної особи свого підтвердження не знайшли. Ним було виявлено, що двері всіх приміщень квартири були відчинені, замків на них не було. Сама ОСОБА_1 водила його по всіх кімнатах і все показувала, двері до балкону, кухні також були відкриті. На той час відповідачів у квартирі не було. Повідомив, що сім»я відповідачів є порядна, скарг від сусідів на них ніколи не надходило. І навпаки, сусіди скаржаться саме на ОСОБА_1, що вона є вредною, наговорює і робить шкоду.

Суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 взявши до уваги позицію позивачки ОСОБА_5, висловлену нею у попередньому судовому засіданні, заслухавши пояснення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, допитавши свідків, повно, всебічно, об»єктивно та безпосередньо дослідивши докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4.ч.5 ст. 9 Житлового Кодексу України ,ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до статті 157 Житлового Кодексу України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», визначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, станом на 04 грудня 1996 року мала право особистої власності на цілу кооперативну квартиру№-17 у житловому будинку по вул. Тернопільській 7 «а» в м. Бережани Тернопільської області.

01 лютого 1997 року позивачка ОСОБА_1 подарувала, а позивачка ОСОБА_5 прийняла в дар належну ОСОБА_1 19/50 частин квартири за №-17, що знаходиться в м.Бережани, по вул. Тернопільській, 7 «а». Таким чином, у власності ОСОБА_1 залишилося 31/50 ідеальної частки у праві власності згаданої квартири.

Позивачка ОСОБА_1 проживає у згаданій квартирі, а позивачка ОСОБА_5 ні.

Відповідачка ОСОБА_3 є рідною донькою позивачки ОСОБА_1 та рідною сестрою позивачки ОСОБА_5. А відповідач ОСОБА_4, як такий, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_3, відповідно є зятем та шваґром зазначених осіб.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у зазначеній квартирі і є зареєстрованими у ній у визначеному законом порядку з 13 жовтня 1998 року.

З часу проживання у згаданій квартирі між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачами усно визначено порядок користування її приміщеннями і вимог про встановлення чи зміну такого порядку суду не заявлено.

Вищевказані факти учасниками процесу визнано і не заперечено, а тому доведенню вони не підлягають.

Суд, у відповідності з вимогами ст.212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає недоведеними та необґрунтованими посилання сторони позивача на те, факти звернення позивачки ОСОБА_1 в правоохоронні органи з приводу неправомірної поведінки відповідачів щодо неї, є належними доказами такої протиправної поведінки.

На думку суду, самі лише звернення особи до правоохоронних органів із викладенням відомостей про факт протиправної поведінки, без логічного наслідку розгляду та перевірки за такими зверненнями у виді рішення суду чи іншого компетентного органу, яким би було констатовано факт такої протиправної поведінки, не можуть вважатися належними і допустимими доказами на підтвердження таких обставин.

Покази позивачки ОСОБА_1, які вона дала під присягою як свідок, суд оцінює в сукупності з іншими, доказами по справі й враховує, що вони дані особою, яка фактично є прямо зацікавленою у вирішенні даної справи саме на її користь.

Суд констатує той факт, що такі покази зазначеної особи за своїм змістом фактично є аналогічними змісту її пояснень, які вона дала у судовому засіданні, як позивач і жодних інших належних і допустимих доказів на підтвердження тих фактів та подій, про які вона повідомила і якими обґрунтовано заявлені вимоги, у судовому засіданні не здобуто.

Також, суд вважає, що доводи сторони позивача спростовані вищевикладеним показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які суд в сукупності з іншими доказами по справі, приймає як належні та допустимі докази.

Отже, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не встановлено жодного факту протиправної поведінки відповідачів, на якій посилалася сторона позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог в частин виселення відповідачів внаслідок порушення ними правил співжиття з позивачкою ОСОБА_1 , і як і не встановлено жодного факту вживання щодо відповідачів з цього приводу заходів запобігання і громадського впливу щодо припинення і недопущення ними антигромадської поведінки щодо особи, з якою вони спільно проживають.

Положеннями ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.

Як вважає суд, зазначена правова норма фактично визначає, що перешкодою у здійсненні правомочностей власника є лише неправомірні дії порушника цих прав. Як відповідачі у таких справах виступають особи, які своїм протиправним поводженням створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності ( права титульного володіння).

Щодо вимоги позивачів про усунення перешкод в користуванні їх власністю, шляхом виселення відповідачів із житла без надання іншого, відповідності до норм ст. 391 ЦК України, то суд вважає такі обгрунутвання заявлених вимог також безпідставними, оскільки як зазначено вище, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження жоден із повідомлених стороною позивачів факт протиправної поведінки відповідачів, яка б створювала позивачам перешкоди в користуванні їхньою власністю зазначеною квартирою, як і сам факт існування таких перешкод.

Отже, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачів є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову щодо виселення відповідачі із житла без надання їм іншого житла із цих підстав слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 14, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.116, 156 ЖК України, ст. 391 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_5 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з займаної квартири відповідачів, як членів сім»ї власника житлової квартири, без надання їм іншого житлового приміщення за необґрунтованістю заявлених вимог.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом 10 діб з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_10