Провадження № 2/752/2625/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.06.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення дії договору в частині третейського застереження,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним п.6.2 Кредитного договору від 22.05.2007 р. № 10-29/3442, укладеного між сторонами у даному спорі.

В подальшому, позивач подав заяву про зміну предмету позову і просив припинити дію п.6.2 ст.6 Договору кредиту від 22.05.2007 р. № 10-29/3442.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами був укладений Кредитний договір 22.05.2007 р. № 10-29/3442.

Пункт п.6.2 даного Кредитного договору містить третейську угоду і яка, на думку, позивача, не відповідає положенням ст.ст. 5,6 Закону України «Про третейські суди», оскільки справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підвідомчі третейським судом.

В ході розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві, посилаючись на те, що третейським судом не підвідомчі справи, що стосуються спорів про захист прав споживачів. Натомість, Банк, незважаючи на відсутність у Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків компетенції на розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, звернувся до третейського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і даним судом було відкрито провадження. З метою захисту прав позивача представник позивача просив суд припинити дію п.6.2 ст.6 Кредитного договору, який містить третейське застереження.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.05.2007 р. між ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №№ 10-29/3442, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику з метою придбання нерухомого майна кредит в сумі 499000 доларів США зі сплатою 12,7 % річних з терміном повернення до 21.05.2026 р.

Пункт 6 Кредитного договору регулює порядок вирішення спорів між сторонами.

Сторони домовились, що всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв»язку з укладанням та виконанням положень цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами на рівні їх уповноважених представників (п.6.1 Договору).

Пунктом 6.2 зазначеного Договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди» домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і 16.10.2015 р. третейським суддею Ярошовець В.М. було порушено провадження у справі.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь - який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд Регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Згідно з положеннями Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст.6 зазначеного Закону третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Отже, на час укладення кредитного договору від 22.05.2007 р. Закон України «Про третейські суди» не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Однак, з 12.03.2011 р. положення зазначеного Закону містять заборону про розгляд третейськими судами справ у спорах про захист прав споживачів.

Оскільки справи про стягнення заборгованості за кредитним договором є справами, які стосуються правовідносин, пов»язаних з виконання кредитного договору, а отже спорами про захист прав споживачів, суд вважає, що Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків при порушенні провадження у справі № 1870/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вийшов за межі своєї компетенції.

Позивач, звертаючись до суду просить припинити дію п.6.2 Кредитного договору, укладеного між сторонами, посилаючись на те, що Банк, зловживаючи своїм правом звернувся до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості, який не підвідомчий третейським судам, оскільки є спором про захист прав споживачів.

Між сторонами виникли правовідносини, пов»язані з кредитними зобов»язанням за Кредитним договором від 22.05.2007 р. № 10-29/3442.

У разі порушення цих зобов»язань, сторона кредитного договору має право на захист свого права, шляхом припинення зобов»язань у спосіб, визначений законом.

Положення чинного законодавства не містять такого способу захисту як припинення дії пункту кредитного договору в зв»язку з недотриманням ПАТ «Укрсоцбанк» вимоги Закону України «Про третейські суди» і зверненням до третейського суду з позовом, який не підвідомчий третейським судом, на що посилається позивач.

У разі невідповідності умов укладеного договору вимогам чинного законодавства сторона такого договору має право звернутись з позовом про визнання його недійсним, якщо така недійсність не встановлена самим законом.

З огляду на викладені обставини суд вважає, що в даному випадку, враховуючи підстави звернення до суду, позивач обрав невірний спосіб захисту, в зв»язку з чим вимоги не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення дії договору в частині третейського застереження відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя