АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4334/16 Головуючий 1 інст. - Гайдук Л.П.
Справа № 638/8597/15-ц
Категорія: правочини Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договорів позики та іпотеки недійсними,

у с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договорів позики та іпотеки недійсними.

На обґрунтування позивач вказав, що 26 листопада 2013 року укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав йому у власність, а він прийняв грошові кошти у вигляді в натурі на суму 55 000 грн. 00 коп., що на момент укладення договору за згодою сторін складає еквівалент 6 881 долар США 00 центів, які він зобовязувався повернути не пізніше 26 листопада 2014 року.

Цього ж дня з метою забезпечення зобовязань до договором позики укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 196 в будинку № 242-Б по Салтівському шосе в м. Харкові, належна йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 жовтня 1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження від 29 жовтня 1993 року за № 22102.

Договори посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відповідно за реєстровими № 2928 та № 2930.

Зазначав, що правочини вчинено всупереч його внутрішній волі та виключно в результаті фізичного та психологічного тиску з боку відповідача. Грошей до укладення правочину він не отримував, як це передбачено пунктом 4 Договору позики. Крім того, він має вади зору, а договори йому зачитано не було, відмітка про це в документах відсутня.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати договори позики та іпотеки, укладені 26 листопада 2013 року з ОСОБА_2, недійсними.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального, матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідків.

Відповідач, третя особа рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичної сили чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (частина 1 статті 231 ЦК України).

Згідно розяснень, які викладено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обовязково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сімї, родичів або їх майна.

Факт насильства не обовязково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Матеріали справи свідчать, що 26 листопада 2013 року укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1, а останній прийняв грошові кошти у вигляді в натурі на суму 55 000 грн. 00 коп., що на момент укладення договору за згодою сторін складає еквівалент 6 881 долар США 00 центів, які останній зобовязувався повернути не пізніше 26 листопада 2014 року.

Цього ж дня з метою забезпечення зобовязань до договором позики укладено договорі іпотеки, предметом якого є квартира № 196 в будинку № 242-Б по Салтівському шосе в м. Харкові, належна ОСОБА_1Т на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 жовтня 1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження від 29 жовтня 1993 року за № 22102.

Договори посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відповідно за реєстровими № 2928 та № 2930 (а. с. 4-8).

Посилаючись на те, що договори вчинено всупереч внутрішній волі, в результаті фізичного та психологічного тиску з боку відповідача, за наявності вади зору, ОСОБА_1 звернувся у суд із відповідним позовом.

Однак докази того, що правочин вчинено під впливом насильства, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що з заявами щодо психологічного та фізичного тиску з боку ОСОБА_2 він звернувся до правоохоронних органів. На даний час рішення за його заявою ще не прийнято.

Разом з тим, ОСОБА_4 - представник ОСОБА_2 вказав, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 06 травня 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року, ОСОБА_1 виселено з квартири № 196 в будинку № 242-Б по Салтівському шосе в м. Харкові. Рішення на даний час виконано, а позивач звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів вже після ухвалення цього рішення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про визнання правочинів позики та іпотеки недійсними.

Суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову в задоволенні клопотання про допит свідків не можуть бути прийняті до уваги.

За правилами статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Договір позики, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено. Власноручний підпис у ньому позивачем не оспорюється.

Належних й допустимих доказів на підтвердження того, що договір позики укладено під впливом насильства, ОСОБА_5 не надано, а наявні у матеріалах справи докази не спростовують факту укладення між сторонами договору позики.

Керуючись статтями 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.І.Кірсанова

ОСОБА_6