АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4580/16 Справа № 203/112/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Дніпро

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Котушенко С.П., Козлова С.П.

при секретарі: Синенко Є.А.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі їх законних представників ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі їх законних представників ОСОБА_4 та ОСОБА_7, третя особа - Управління-служба у справах дітей Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради про визначення порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року позивач звернулався з позовом до відповідачів про визначення порядку користування квартирою.

В обґрунтування вимог послалась на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину їй належить 1/3 квартири АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_6, яка зареєстрована за адресою вказаної квартири, належала інша її частина.

Спірна квартира має загальну площу 57,5 кв.м, житлову 27,4 кв.м, складається з житлових кімнат площею 10,1 кв.м та 17,3 кв.м, лоджії площею 1,1 кв.м, балкону- 0,4 кв.м, коридора- 12,2 кв.м, кухні - 10,3 кв.м, туалету -1,6 кв.м, ванної кімнати площею 3,7 кв.м, кладової- 0,6 кв.м, шафи- 0,2 кв.м.

До листопада 2015 року позивач з ОСОБА_6 користувались спірною квартирою і в добровільному порядку визначили порядок її користування за яким кімнатою площею 10,1 кв.м і примикаючою до неї лоджією площею 1,1 кв.м користувалася позивач, а кімната площею 17,3 кв.м та балкон площею 0,4 кв.м знаходилися в користуванні ОСОБА_6, решта приміщень були в загальному користуванні.

За погодженням із ОСОБА_6 в двері кімнати, якою користувалась позивач, остання вмонтувала замок, оскільки зберігала там свої речі. Після вселення в квартиру сестри ОСОБА_6 позивачу почали створювати перешкоди у користуванні квартирою, зокрема, ОСОБА_6 не пустила позивача до квартири, пояснивши, що пустить лише після рішення суду. Вказуючи на неможливість виділу позивачу в натурі її частки у праві спільної власності на спірну квартиру, чинення відповідачами перешкод , позивач просила суд вселити її до квартири, зобовязавши відповідачів надати позивачу ключі від квартири та заборонити відповідачам вчиняти дії з не допуску позивача до квартири; визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши позивачу та іншим співвласникам квартири в особисте та загальне користування ті приміщення, порядок користування якими визначився раніше до порушення прав позивача. (а.с.2-4, 53-56, 88-92)

Відповідач ОСОБА_6, представник відповідачів ОСОБА_7, представник третьої особи проти позову заперечували.

Представник відповідачів ОСОБА_7 в запереченнях проти позову вказував на те, що позивач ніколи не проживала в спірній квартирі, а здавала її третім особам в оренду, не сплачувала комунальних платежів за квартиру, а відповідачі ніколи не чинили їй перешкод у користуванні квартирою. Задоволення позову призведе до обмеження прав його дітей, як інших співвласників спірної квартири, оскільки при задоволенні позову не буде дотримана норма житлової площі на одну особу.

Відповідач ОСОБА_6 зазначала на відсутність в спірній квартирі речей позивача.

Рішенням суду позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_5 перешкоди у користуванні належною їй 1/3 частини у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом її вселення у квартиру, та зобовязано ОСОБА_4, ОСОБА_7, як законних представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3, передати ОСОБА_5 ключі від квартири.

Визначено порядок користування квартирою №111, в будинку №100, по пр. Карла Маркса в м. Дніпропетровську між її співвласниками, виділено у користування ОСОБА_5 житлову кімнату площею 10,1 кв.м та лоджію 1,1 кв.м, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлову кімнату площею 17,3 кв.м та балкон площею 0,4 кв.м, коридор площею12,2 кв.м, кухню площею 10,3 кв.м, туалет площею 1,6 кв.м, ванну кімнату площею 3,7 кв.м, кладову площею 0,6 кв.м, шафу площею 0,2 кв.м залишено в спільному користування всіх співвласників квартири.

ОСОБА_5 у задоволенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_6 відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 грудня 1997 року ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 отримали свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5, 6).

16 лютого 2012 року позивач зареєструвала право власності на 2/6 (1/3) частини у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, другим співвласником квартири - 4/6 (2/3) частини стала відповідач ОСОБА_6 (а.с.12, 13, 20-зворот, 26, 29).

29 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 належну їй 2/3 частини спірної квартири (а.с.20-21, 27, 28).

10 березня 2016 року за договором дарування ОСОБА_7 подарував 2/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру своїм малолітнім дітям синам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частки кожному.

Другим законним представником малолітніх співвласників спірної квартири є ОСОБА_4 (а.с.71-74, 93-94, 104-105).

Спірна квартира розташована на третьому поверсі пятиповерхового будинку, має загальну площу 57,5 кв.м, житлову- 27,4 кв.м, квартира складається із житлової кімнати площею 10,1 кв.м, до якої примикає лоджія площею 1,1 кв.м, житлової кімнати площею 17,3 кв.м, до якої примикає балкон площею 0,4 кв.м, коридору - 12,2 кв.м, кухні - 10,3 кв.м, туалету - 1,6 кв.м, ванної кімнати - 3,7 кв.м, кладової - 0,6 кв.м, шафи площею 0,2 кв.м. (а.с.8-10, 30-32)

За адресою спірної квартири станом на час розгляду справи районним судом зареєстрована та фактично мешкає лише відповідач ОСОБА_6 Малолітні співвласники спірної квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3 мешкали разом зі своїми батьками в належній на праві приватної власності ОСОБА_7 квартирі АДРЕСА_3. (а.с.25, 57-59, 99-103).

До листопада 2015 року між позивачем та колишнім співвласником спірної квартири відповідачем ОСОБА_6 склався порядок користування квартирою, за яким позивач користувалась кімнатою площею 10,1 кв.м та лоджією площею 1,1 кв.м, що примикає до цієї кімнати. (а.с.61-63)

Між сторонами також має місце спір з приводу користування позивачем квартирою та її допуску до квартири, оскільки в останньої відсутні ключі від квартири.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом.

За ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ст.ст.355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Ст.ст.319, 358 ЦК України регламентують- всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно ст.391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Така позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року ( справа №6-12цс1) яка, відповідно до ст.306-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України:

- «відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок.

Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них…»

У постанові від 17 лютого 2016 року ( справа № 6-1500цс15 ) Верховний Суд України виклав наступний правовий висновок: «Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

З урахуванням встановлених обставин по справі та наведеного правового регулювання, суд обгрунтовано усунув позивачу перешкоди у користуванні належною їй 1/3 часткою у праві спільної часткової власності на квартиру шляхом вселення та зобовязання законних представників малолітніх відповідачів-співвласників квартири надати позивачу дублікат ключів від квартири. Позовні вимоги щодо усунення перешкод, предявлені позивачем до відповідача ОСОБА_6, суд залишив без задоволення оскільки відповідач ОСОБА_6 є лише користувачем спірної квартири. При цьому, внаслідок відчуження ОСОБА_6 свого права власності, право користування ОСОБА_6 є похідним від права власності інших відповідачів.

Суд відмовив в частині вимог про зобовязання відповідачів не чинити перешкод позивачу користуватись її нерухомим майном, вчиняти дії, направлені на не допуск позивача до квартири, оскільки відповідно до ст.16 ЦК України, яка регулює способи цивільно- правового захисту, суд захищає фактично порушені права особи, а не здійснює такий захист на майбутнє, коли факт порушення прав особи не настав.

При визначенні порядку користування спірною квартирою, суд виходив з розміру права власності сторін, порядку користування квартирою, який склався, тому кімната пл.10. 1м2 та приєднана до неї лоджія надані в користування позивачу, кімната пл.17,3 м2, приєднаний до неї балкон відповідачам-співвласникам, решта приміщень, оскільки вони за своїм характером є приміщеннями загального користування, залишено у загальному користуванні всіх співвласників квартири.

Обираючи вказаний варіант порядку користування, суд виходив із ідеальних часток, належних співвласникам, незначним відступленням від часток за правом власності.

З урахуванням планування та технічних характеристик квартири, такий порядок є фактично єдиним можливим варіантом і не призведе до порушення житлових прав,

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги заперечення представників малолітніх співвласників стосовно того, що визначення такого порядку користування не буде відповідати нормі в 13,65 кв.м, визначеної ст.47 ЖК України, оскільки вказана норма стосується надання громадянам житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду і не підлягає застосуванню до правовідносин спільної часткової приватної власності на квартиру.

Не мають правових наслідків для захисту права власності, твердження відповідачів про те, що позивач не проживала у спірній квартирі, своїх речей у квартирі не має.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто- рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,

колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі їх законних представників ОСОБА_4 Миколаївни- відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі їх законних представників ОСОБА_4 та ОСОБА_7, третя особа - Управління-служба у справах дітей Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради про визначення порядку користування квартирою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: ОСОБА_8

ОСОБА_9