АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/845/16 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

Сторони не зявились, але належним чином

повідомлені про що свідчать рекомендовані

повідомлення

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 квітня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання кредитного договору недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання поруки припиненою, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ПАТ УкрСиббанк звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 вересня 2007 року в розмірі 25809,76 доларів США та 10512,73 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язання зі сплати процентів.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що 14.09.2007 року між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - кредитний договір), за умовами якого ПАТ УкрСиббанк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 35000 доларів США в строк до 14.09.2037 року та сплатою пропентів у розмірі 11,30% річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 14.09.2007 року між банком ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_3 зобов'язався відповідати солідарно в повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором. Починаючи з листопада 2014 року ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором. Посилаючись на наведене, банк просив стягнути з відповідачів солідарно достроково всю суму заборгованості за кредитом, яка станом на 28.09.2015 року складає 25809,76 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 23353,79 доларів США, заборгованість за відсотками - 2455,97 доларів США, а також 10512,73 гривень пені за неналежне виконання зобов'язання.

ОСОБА_2 пред'явив до суду зустрічний позов до ПАТ УкрСиббанк про визнання недійсним договору кредиту від 14 вересня 2007 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що умовами договору сторони не погодили порядку видачі та повернення кредитних коштів. Так, згідно умов п.1.5 кредитного договору сторони погодили видачу кредиту шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок 8400. Однак, між ним та банком договір банківського рахунку про відкриття поточного рахунку не укладався та по даний час не відкритий, тому просив визнати недійсним договір кредиту в цілому, оскільки без встановлення порядку видачі кредитних коштів, договір виконувати неможливо.

Відповідач ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов до ПАТ УкрСиббанк про визнанню договору поруки припиненим.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14.09.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між ним та банком було укладено договір поруки №1. Відповідно до умов п.1.2. договору поруки, сторони погодили, що термін виконання основного зобов'язання - 14.09.2014 року. Оскільки банк пред'явив позов до суду 05.10.2015 року, а досудову вимогу, шляхом направлення листа про виконання зобов'язання, - 30.07.2015 року, тому у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 квітня 2016 року позов публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 вересня 2007 року у розмірі 25809 (двадцять п'ять тисяч вісімсот дев'ять) доларів США 76 центів, з яких: 23353,79 доларів США - заборгованість за кредитом та 2455,97 доларів США - заборгованість за відсотками, а також 2000 (дві тисячі) гривень пені за неналежне виконання зобов'язання.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання кредитного договору недійсним, ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання поруки припиненою - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, порівну, на користь банку 8398,55 гривень сплаченого судового збору - по 4199,28 гривень з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення в частині відмови про визнання поруки припиненою скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що судом не враховані вимоги ст. 553,554,559 ЦКУ.

В апеляційну інстанцію сторони не зявились, хоча належним чином були повідомленні про день та час розгляду справи про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень, а тому у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПКУ їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.04.2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та визнання кредитного договору недійсним колегією суддів не переглядається, оскільки не оскаржується.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду лише за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ УкрСиббанк про визнання поруки припиненою.

Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що на забезпечення виконання умов кредитного договору 14.09.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого він зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли з кредитного договору №0 від 14.09.2007 року.

Згідно з умовами п.1.2. договору поруки сторони погодили, що поручителю добре відомі усі умови основного договору кредиту, зокрема, сума кредиту, термін виконання основного зобов'язання - 14.09.2014 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов'язання та інші умови Основного договору.

У пункті 1.3. договору поруки, зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором.

Згідно умов п 3.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення віх зобов'язань Боржника за Основним договором.

В силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк виконання основного зобов'язання (договору кредиту) є істотною умовою договору кредиту та погоджується між банком та позичальником у договорі кредиту.

Встановлено, що строк виконання основного зобов'язання погодженний сторонами в кредитному договорі - до 14.09.2037 року, що підтверджується графіком повернення кредиту та п.1,2.2. кредитного договору.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що порука, якою було забезпечено зобов'язання за кредитним договором, не припинилась на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки в договорі поруки строк її припинення не встановлений, а банк пред'явив вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання з повернення кредиту у встановлений законом строк.

Таким чином, банк 10.07.2015 року направив відповідачам вимогу про погашення простроченої заборгованості, згідно з якою у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, залишив за собою право вимагати виконання зобов'язань ОСОБА_2 у повному обсязі, чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

При цьому, відповідачі отримали вказані вимоги 13 та 16 липня 2015 року та банк у встановлений законом шестимісячний строк 05.10.2015 року подав до суд позов про стягнення заборгованості.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_3 про те, що порука припинилась, оскільки строк виконання основного зобов'язання, зазначений у договорі поруки, - до 14.09.2014 року і банк протягом шести місяців від цього строку не пред'явив до нього вимог про повернення коштів, як безпідставні. Строк виконання основного зобов'язання погоджується між банком та позичальником і є істотною умовою договору кредиту. Із змісту договору кредиту та графіку повернення вбачається, що сторони погодили строк виконання основного зобов'язання до 14.09.2037 року.

Безпідставними є твердження поручителя про те, що йому не було відомо про строк договору кредиту до 2037 року, оскільки ОСОБА_3 як поручитель, згідно умов договору поруки, поручився за виконання ОСОБА_2 всіх зобов'язань згідно умов Основного договору та йому були добре відомі та зрозумілі всі умови Основного договору, що підтверджується умовами п. 1.2, 1.3. договору поруки, підписаного самим же ОСОБА_3

Крім цього, у п.5.1. договору поруки сторони погодили, що поручитель, уклавши договір поруки, підтверджує, що він повністю розуміє всі умови Основного договору та цього договору свої права та обов'язки за Договором і погоджується з ними.

Більше того, той факт, що ОСОБА_3 були добре відомі умови Основного Договору кредиту, підтверджується також тим, що 13.07.2015 року ОСОБА_2Р отримав лист-вимогу від банку щодо сплати простроченої заборгованості по договору кредиту та будь-яких заперечень щодо вказаних вимог та доводів про припинення договору поруки банку не надавав. ОСОБА_3 заперечив щодо вимог банку та подав позов про припинення договору поруки лише після пред'явлення позову банку про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст.204 ЦК закріплено презумпцію правомірності правочину, зокрема, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і зводяться лише до оцінки доказів, а тому не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 квітня 2016 року в частині відмови позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ УкрСиббанк про визнання договору поруки припиненою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4