Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/3539/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лихосенко М.О.
Провадження № 22-ц/778/3005/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору застави недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначав, що 09.07.2012 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 50005171, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошті в розмірі 287258 грн. 40 коп., зі сплатою 9,90 % річних, строком на 60 місяців. Кредит за зазначеним договором було надано на споживчі цілі придбання легкового автомобіля. Грошові кошти в національній валюті в вищезазначеній сумі були направлені на рахунок торгуючої організації.

Посилається на те, що при укладенні кредитного договору його ніяким чином не було попереджено про можливі валютні ризики, які можуть вплинути на розмір кредиту. Представники відповідача йому неодноразово перед підписанням договору підтверджували, що щомісячний платіж по кредиту не буде перебільшувати 6089,26 грн. на місяць.

11.07.2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50005171, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, який було зареєстровано в реєстрі за № 2820.

Позивач вказував, що умовами договору передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. У зв'язку з визначенням у договорі та його складових еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті, розмір його щомісячних платежів було обраховано відповідачем, виходячи з курсу долара США, що призвело до істотних збільшень його виплат за кредитним договором, що є порушенням його прав як і споживача кредитних послуг.

З метою мінімізації фінансових ризиків споживачів за споживчими кредитами, з 16.10.2011р. ч.1 ст.11 Закон України «Про захист прав споживачів» було заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України.

Посилаючись на ці обставини, просив визнати недійсними кредитний договір № 50005171 від 09.07.2012р. укладеного між ним та ТОВ "Порше Мобіліті" та договір застави № 50005171 від 11.07.2012р., укладений між ним та ТОВ "Порше Мобіліті", посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за № 2820, а також зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження реєстраційний номер 12760128, укладений між ним та ТОВ "Порше Мобіліті", посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 2820, щодо заборони відчуження автомобіля легкового Volkswagen, модель Passat, реєстраційний номер: АР 4100 СН, який належить йому на праві власності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.07.2012 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 50005171, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредитні кошті в розмірі 287258 грн. 40 коп., зі сплатою 9,90 % річних, строком на 60 місяців. Кредит за зазначеним договором було надано на споживчі цілі придбання легкового автомобіля. Грошові кошти в національній валюті в вищезазначеній сумі були направлені на рахунок торгуючої організації.

11.07.2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50005171, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, який було зареєстровано в реєстрі за № 2820.

Відповідно до п.п.1,3; 1.3.1; 1.3.2 Загальних умов кредитування, як додатку до кредитного договору, підписаних сторонами, останні погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладання кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладання кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується, як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов кредитного договору.

Компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом (про який було повідомлено банком за 2 дні до дати виставлення рахунку) іншого банку (НБУ або іншого українського комерційного банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією без обмежень щодо кількості таких вимог на протязі дії кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позичальника.

Умовами п. 2.4 передбачено умови нарахування процентів, згідно яких проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіку погашення кредиту.

Дослідивши вказані умови договору та інші докази по справі, суд надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, врахував фактичні обставини справи та положення ст.ст. 524, 533, 652, 1054 ЦК України, а тому дійшов правомірного висновку, що умови договору про погашення боргу у національній валюті в еквіваленті до іноземної валюти не суперечать закону.

За положеннями ст.ст. 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладанні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Перевіривши законність укладання кредитного договору, зокрема, умов опорюваних позивачем пунктів Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, суд дійшов обґрунтованого висновку, що при укладанні договору сторонами були дотримані вимоги ст.ст. 626 - 628 ЦК України, порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» допущено не було, оскільки доводи позивача про те, що кредит надавався в іноземній валюті належними та допустимими доказами доведені не були, як і самими умовами договору.

Вирішуючи спір по суті, суд правильно застосував положення ст. 533 ЦК України, якими передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом або іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України , згідно з якими зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обовязковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобовязань в іноземній валюті.

Отже оспрювані позивачем умови договору щодо погашення кредиту в еквіваленті до іноземної валюти законом не заборонені і не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору.

Виходячи з положень ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», то до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з яким передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Оспорювані позивачем умови договору несправедливими у розумінні названих вище норм Закону не являлись.

Крім того, відповідно до п.9.5 Загальних умов кредитування, які є невід»ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердила, що відповідач належним чином ознайомив її, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно п. 9.6 цих умов, позивач підтвердила, що їй надано вичерпну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Ті докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично наведені доводи зводяться до переоцінки доказів та до незгоди з висновками суду першої інстанції, правильність яких вони не спростовують.

Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки оспорювані умови кредитного договору та загальні умови кредитування відповідають вимогам ст. ст. 524, 533, 627,628 ЦК України та не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживача».

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (правова позиція Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі (про обмеження принципу свободи договору для споживчих кредитів, про нерівність становища споживача в договорі, щодо використання еквіваленту іноземної валюти, щодо надання позичальнику інформації, щодо невідповідності графіку погашення кредиту вимогам закону, щодо валютних ризиків, щодо відсутності змінюваних умов договору, щодо сукупної вартості кредиту та доказів несправедливості умов договору) не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: