АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4066/16 Справа № 175/4003/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Ремеза В.А., Свистунової О.В.

При секретарі Сахарові Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 6426 доларів США, що складається з суми основного боргу у розмірі 1900 доларів США, суми відсотків згідно п. 5.2 Договору позики від 04 травня 2011 року у розмірі 3875 доларів США, та 3% річних у розмірі 651 доларів США, що в гривневому еквівалентні складає 170289 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1702,89 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення маральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що 04 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким відповідач взяв у позивача 7400 доларів США та зобовязався їх повернути до 04 липня 2011 року(а.с.7-10). До теперішнього часу ОСОБА_2 частково виконав взяті на себе боргові зобовязання, а саме повернув позивачу борг у сумі 5500 доларів США. Таким чином, борг відповідача на день розгляду справи складає 1900 доларів США.

Згідно п. 5.2 Договору встановлено, що позичальник сплачує відсотки за надання боргу щомісячно в розмірі 111 доларів США.

Отже, за період з 04.05.2011 року по 18.01.2012 року борг складає 7400 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 943 доларів США, за період з 19.01.2012 року по 05.04.2015 року борг складає 4400 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 2508 доларів США, за період з 06.04.2015 року по 31.05.2015 року борг складає 3400 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 93 доларів США, за період з 31.05.2015 року по 30.11.2015 року борг складає 2900 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 261 доларів США, за період з 30.11.2015 року по 30.12.2015 року борг складає 2400 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 36 доларів США, за період з 30.12.2015 року по 05.02.2016 року борг складає 1900 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 34 доларів США. Всього сума відсотків від суми боргу складають 3875 доларів США.

Згідно п. 7.1 Договору встановлено, що якщо позичальник в порушення умов Договору своєчасно не повернув суму боргу, то у відповідності зі ст. 625 та 1050 ЦК України, він зобовязаний повернути суму заборгованості з врахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми.

Таким чином, за період з 04.05.2011 року по 18.01.2012 року 3% річних складають 157 доларів США, за період з 19.01.2012 року по 05.04.2015 року 3% річних складають 429 доларів США, за період з 06.04.2015 року по 31.05.2015 року 3% річних складають 14 доларів США, за період з 31.05.2015 року по 30.11.2015 року 3% річних складають 44 доларів США, за період з 30.11.2015 року по 30.12.2015 року 3% річних складають 6 доларів США, за період з 30.12.2015 року по 05.02.2016 року 3% річних складають 1 долар США. Всього сума 3% річних складає 651 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення суми боргу, відсотків та 3% річних, суд правильно виходив з того, що сторони уклали договір позики, за яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 суму коштів, однак у встановлений строк позичальник кошти в повному обсязі не повернув, а тому вищевказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведений належними доказами факт завдання йому моральної шкоди відповідачем, оскільки відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідача відсутні, не доведено протиправність дій (бездіяльності) відповідача, якими було завдано моральну шкоду, та не доведено в чому полягає причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача та вини останнього в заподіянні моральної шкоди, а також з того, що на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Крім того, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами, однак суду не надано доказу на підтвердження факту оплати правової допомоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як договір позики було укладено до 04 червня 2011 року, а тому право на звернення до суду із даним позовом у позивача закінчилось 04 червня 2014 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як видно з матеріалів справи, відповідач періодично повертав борг позивачу, а в останнє повернув борг 12 січня 2016 року у розмірі 500 доларів США(а.с. 53), тим самим визнавав наявність боргу. Таким чином, строк позовної давності, відповідно до ст. 264 ЦК України, було неодноразово перервано, а тому позивачем не пропущено. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Крім того, звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Позикодавець відповідно до ст. 1048 зазначеного Кодексу має право отримати проценти від суми позики, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Як видно, згідно п. 5.2 Договору встановлено, що позичальник сплачує відсотки за надання боргу щомісячно в розмірі 111 доларів США, будь-яких інших умов сплати відсотків договором не передбачено.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-37цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: