Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_4, діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору дарування від

18 листопада 2014 року, укладеного між ним та ОСОБА_7, позивач набув у власність ј частину квартири АДРЕСА_1. Зазначав, що ОСОБА_7 успадкував ј частину вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8, який за життя 28 листопада 2011 року з ОСОБА_5 уклав договір оренди, відповідно до умов якого останній отримав у користування спірну квартиру строком на 1 рік: з 1 січня 2012 року по 1 січня 2013 року. Після закінчення строку дії договору оренди позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням звільнити орендоване приміщення, остільки він є законним власником ј даної квартири, зареєстрований в ній разом з дитиною, інших спадкоємців поки що не встановлено.

Ураховуючи наведене, повивач просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1, що належить йому на праві спільної часткової власності, вселити його з неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та виселити відповідача із спірної квартири.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від

26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду

м. Києва від 2 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні ј частиною квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 Вселено ОСОБА_4 та неповнолітнього

ОСОБА_6 на ј частину вказаної квартири. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач є власником ј частини спірної квартири, а тому має право на усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні.

Доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

І.М.Фаловська