У х в а л а

7 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2015 року, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення, визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, усунення перешкод у користуванні земельними ділянками,

в с т а н о в и л а :

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області рішенням від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково; зобов'язав ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 не чинити перешкоди позивачці в користуванні належними їй на праві власності земельними ділянками на АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Вирішив питання судових витрат.

Апеляційний суд Івано-Франківської області 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право користування жилим будинком, скасував та ухвалив у цій частині нове рішення, яким визнав ОСОБА_8 таким, що втратив право користування жилим будинком АДРЕСА_2. У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення залишила без змін.

27 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2015 року, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 116, 157 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) та пунктів 5, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2011 року, в якій, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 січня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення в частині вирішення позовних вимог щодо виселення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав, передбачених статтею 116 ЖК УРСР, для виселення відповідачів із жилого будинку АДРЕСА_2, оскільки позивачка не довела, що відповідачі систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи громадського впливу виявилися безрезультатними.

Разом з тим в ухвалі від 5 жовтня 2011 року, наданій заявницею для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на необхідність установлення фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення, визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, усунення перешкод у користуванні земельними ділянками за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2015 року, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема