Справа № 755/9725/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях: Ізвольській С.С., Зимницькій М.Е.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7,

представника третої особи ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа Приватне підприємство «Вихід-2» про стягнення заборгованості з поручителя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_10 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - ОСОБА_6 на його користь заборгованість в сумі 468 600 грн. 00 грн., з яких 426 000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 42 600 грн. 00 коп. штраф.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

20 травня 2014 року між ПП «Вихід-2» та ОСОБА_1 був укладений договір підряду, відповідно до якого відповідач взяв зобовязання виконати ряд робіт з ремонту і монтажу теплиць.

Вартість виконаних робіт за умовами цього договору складала 426000 грн., без ПДВ, строк виконання робіт до 25.12.2014р.

Згідно з актами прийому-передачі виконаних робіт №1 та №2 від 11.11.2014р., 24.11.2014 року, позивач передав, а підприємство прийняло усі роботи, передбачені умовами договору підряду.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3 договору підряду, підприємство зобов'язалося оплатити вартість робіт у повному обсязі готівкою через касу підприємства або грошовим переказом на адресу позивача протягом трьох днів від дня прийняття виконаних робіт, тобто, не пізніше 27.11.2014 року.

24.11.2014 року позивач зв'язався по телефону з директором підприємства і попросив надіслати йому грошовий переказ, у відповідь директор повідомив, що цього зробити неможливо за браком відповідних коштів на підприємстві.

Згодом позивач отримав лист від 25.11.2014р., в якому підприємство зазначило, що розраховуватися підприємство зможе після збору та реалізації нового врожаю у 2015 році.

Станом на 01.12.2014р. і до цього часу підприємство встановлений договором підряду обовязок з оплати робіт в сумі 426000,00 грн. не виконало, чим порушило свої зобов'язання.

16 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який був єдиним засновником ПП «Вихід-2», було укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач поручився на належне виконання підприємством своїх зобовязань за договором підряду.

Відповідно до п. 4 договору поруки, - у разі порушення будь-якого забезпеченого порукою зобов'язання кредитор має право пред'явити поручителю вимогу в письмовій формі про оплату відповідної суми грошових коштів. У вимозі повинно бути вказаний розмір суми грошових коштів, що підлягають сплаті поручителем, а також міститися інформація про конкретне порушення боржником умов договору підряду, яке стало підставою для направлення вимоги поручителю.

Згідно з п. 5 договору поруки поручитель зобов'язується сплатити кредитору зазначену у вимозі суму грошових коштів протягом 3 місяців з дня отримання вимоги від кредитора.

Відповідну письмову вимогу було пред'явлено й отримано відповідачем 02.12.2014 року.

Відповідач повинен був виконати свій обов'язок по оплаті робіт не пізніше 03.03.2015р.

Однак, грошові кошти відповідачем, як поручителем, також теж не були сплачені, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до п. 9 договору поруки, - у разі невиконання поручителем вимоги на протязі 3 (трьох) місяців з дати отримання вимоги, поручитель зобов'язується сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми вимоги.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача складає 468600,00 грн., з яких 426000,00 грн. - сума основного боргу, 42600,00 грн. - сума штрафу.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що договір поруки особисто відповідачем не підписувався, як не розписувався відповідач про отримання письмової вимоги; в ту дату, яка зазначена в тексті договору поруки, відповідач перебував поза межами України; а договір підряду є недійсним, що є предметом спору в іншій справі, яка перебуває в провадженні суду.

З метою доведення наведених ним обставин, позивач просив призначити у справі почеркознавчу експертизу, а представник відповідача також просив зупинити провадження у справі до вирішення спору Ірпінським міським судом Київської області про визнання договору підряду недійсним.

Ухвалами суду від 08.12.2015р., від 30.03.2016р. зазначені клопотання сторін були задоволенні, у справі призначалася судова почеркознавча експертиза та було зупинено провадження на час вирішення іншої справи (про визнання недійсним договору підряду).

Представник третьої особи ПП «Вихід-2» в судовому засіданні підтримав заперечення відповідача, просив відмовити у задоволенні позову через недійсність договору підряду з підстав відсутності належного обсягу повноважень директора на його підписання.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозвязку, судом встановлено наступне.

20 травня 2014 року між ПП «Вихід-2» та ОСОБА_1 був укладений договір підряду, відповідно до якого відповідач взяв зобовязання виконати ряд робіт з ремонту і монтажу теплиць.

Вартість виконаних робіт за умовами цього договору складала 426000 грн. без ПДВ, строк виконання робіт до 25.12.2014р.

Згідно з актами прийому-передачі виконаних робіт №1 та №2 від 11.11.2014р., 24.11.2014 року, позивач передав, а підприємство прийняло без будь-яких зауважень стосовно кількості, якості, строків виконання тощо робіт, усі роботи, передбачені умовами договору підряду.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3 договору підряду, підприємство зобов'язалося оплатити ціну договору підряду у повному обсязі готівкою через касу підприємства або грошовим переказом на адресу позивача/його рахунок протягом трьох днів від дня прийняття виконаних робіт, тобто, не пізніше 27.11.2014 року.

У справі наявний лист від 25.11.2014р., в якому ПП «Вихід-2» визнало заборгованість за договором підряду, зазначивши, що здійснити розрахунки матиме змогу лише після збору та реалізації нового врожаю у 2015 році.

Станом на 01.12.2014р. і на час розгляду справи в суді підприємство встановлений договором підряду обов'язок з оплати робіт в сумі 426000,00 грн. не виконало, що сторонами визнається.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання

Згідно ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки приватне підприємство «Вихід-2» не виплатило позивачеві у встановлений договором строк та розмірі суму за виконані роботи, які прийняло без зауважень і претензій, яка передбачена умовами договору підряду, суд дійшов до висновку про порушення підприємством своїх зобов'язань за цим договором.

Надаючи оцінку доводам відповідача і його представника по суті заперечень з приводу недійсності договору підряду, суд враховує наступне.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16.05.2016р., яке набрало законної сили, встановлено, що договір підряду не є фіктивним, був спрямований на створення та реальне настання правових наслідків, директор підприємства мав повноваження на його укладення/підписання, як і актів про прийняття робіт, а роботи, передбачені умовами договору і зазначені в актах прийому-передачі робіт, зазначені в договорі і актах роботи відповідали тим, що фактично виконані.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, дійсність договору підряду не є предметом доказування у даній справі, оскільки дана обставина встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили.

З наданих суду сторонами письмових доказів убачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який був єдиним засновником ПП «Вихід-2», було укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач поручився на належне виконання підприємством своїх зобовязань за договором підряду.

На письмовому договорі поруки зазначена дата 16.07.2014р., натомість, як встановлено в судовому засіданні, укладення даного договору мало місце 16.06.2014 року, а дата 16.07.2014р. є технічною опискою.

Даний факт підтверджується поясненнями як позивача і його представників, які зустрічали ОСОБА_6 в аеропорту, самого відповідача, який підтвердив, що з позивачем він мав зустріч саме в червні 2014р., а в липні цього ж року він не перебував в Україні, так і наявним у справі письмовим доказом щодо часу перебування відповідача в Україні.

Відповідно до п. 4 договору поруки, - у разі порушення будь-якого забезпеченого порукою зобов'язання кредитор має право пред'явити поручителю вимогу в письмовій формі про оплату відповідної суми грошових коштів. У вимозі повинно бути вказаний розмір суми грошових коштів, що підлягають сплаті поручителем, а також міститися інформація про конкретне порушення боржником умов Договору підряду, яке стало підставою для направлення вимоги поручителю.

Згідно з п. 5 договору поруки поручитель зобов'язується сплатити кредитору зазначену у вимозі суму грошових коштів протягом 3 місяців з дня отримання вимоги від кредитора.

Відповідну письмову вимогу було пред'явлено й отримано відповідачем 02.12.2014 року, що підтверджується підписом ОСОБА_6 про отримання цієї вимоги, відповідно, строк виконання обов'язку відповідача, як поручителя, - до 03.03.2015р.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №24506/24507/15-32 від 11.02.2016р., - підписи від імені ОСОБА_6 та рукописний запис («Халвард Хасселоу») на оригіналі договору поруки від 16.07.2014р. у графі «поручитель» та у письмовій вимозі від 02.12.2014р. за договором поруки виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів, і виконано самим ОСОБА_6.

Висновок експерта суд приймає, як належний і допустимий доказ у справі на підтвердження наведених позивачем обставин щодо підписання договору поруки самим відповідачем, як і отримання ним письмової вимоги про необхідність проведення розрахунків, як поручителем, на виконання умов договору.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, тому суд надає критичну оцінку поясненням ОСОБА_6 про те, що він не підписував ні договору поруки ні вимоги, яку отримав від позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 2 статті 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 9 договору поруки у разі невиконання поручителем вимоги на протязі 3 місяців з дати отримання вимоги, поручитель зобов'язується сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми вимоги.

Загальна заборгованість відповідача перед позивачем, таким чином, складає 468600,00 грн., з яких: 426000,00 грн. - сума основного боргу, 42600,00 грн. - штраф.

Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням положень статті 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем (витрати на оплату судового збору і витрати на проведення судової експертизи), підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 16, 509, 526, 610, 612, 629, 553, 554 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 61, 79, 88, 209, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 468 600 грн. 00 грн., з яких 426 000 грн. 00 коп. сума основного боргу, 42 600 грн. 00 коп. штрафу; судові витрати в сумі 8 366 грн. 40 коп., а всього стягнути 476 966 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: