Справа № 302/160/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Готри Т.Ю., Леска В.В.,

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 13 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка 24 лютого 2016 року звернулася до суду із указаним позовом. Мотивувала тим, що 11.02.1995 вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (що досягла повноліття) та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з матірю. Вказувала, що відповідач більше року проживає окремо від сімї в іншій області та коштів на утримання сина у достатньому розмірі не надає. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень щомісячно.

Рішенням Міжгірського районного суду від 13.04.2016 позов задоволено. Шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2016 до досягнення ним повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На це рішення у частині визначеного судом розміру аліментів відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в цій частині змінити, зменшивши розмір аліментів. Зокрема, зазначає, що з 1 квітня працює та, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, готовий сплачувати 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с.51-52).

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 11.02.1995 (а.с.6). Від цього шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8) та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Неповнолітній син ОСОБА_4 проживає разом з матірю (а.с.9). Відповідач ОСОБА_1 проживає окремо від дитини у Дніпропетровській області. В запереченнях на позовну заяву відповідач зазначав, що надавав позивачці кошти на утримання сина в розмірі 300 грн. щомісячно. Позивач не заперечувала, що такі кошти надавались з вересня 2015 по квітень 2016 (а.с.22), проте зазначала, що цих коштів для утримання сина не достатньо. Позивач не працює (а.с.23).

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд першої інстанції виходив зокрема, з того, що відповідачем не надано доказів перебування у важкому матеріальному становищі, а грошові перекази відповідача були нерегулярними і суми їх були значено меншими від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку Законом України „Про Державний бюджет України на 2016 рік.

У запереченнях на позовну заяву, датованих 25 березня 2016 року, ОСОБА_1 визнав ту обставину, що не має постійного місця роботи та регулярного доходу, вказуючи, що він майже рік не працює (а.с.18-19). Відповідач є молодою, працездатною особою, тобто за станом здоров'я здатний до активної трудової діяльності. Даних про наявність у платника аліментів інші утриманців немає.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ч. 2 ст. 303 ЦПК України).

До апеляційної скарги відповідач додав довідку ТОВ «Ягідне» від 21.04.2016 № 20 щодо його працевлаштування - із 01.04.2016 працює охоронцем у ТОВ «Ягідне», має заробітну плату в сумі 1378 грн. (а.с.34). Також додав копію трудової книжки (а.с.35). Проте відповідач не наводить поважних причин, чому докази щодо його працевлаштування з 1 квітня 2016 року не були ним подані до суду першої інстанції. В той же час судова колегія зазначає, що така обставина може бути підставою для звернення відповідача до суду в порядку ст. 192 СК України для вирішення питання про зміну розміру аліментів.

Звертаючись до суду позивачка просила стягувати аліменти на утримання сина саме в сумі 700 грн. (а.с.3), позовні вимоги підтримувала у заявах, які подавала до суду (а.с.16, 22), а тому колегія вважає, що судом першої інстанції в описовій частині рішення помилково зазначено вимоги позивача про стягнення аліментів в сумі 500 грн.

Доводи відповідача щодо стягнення 50 % від його заробітної плати судова колегія до уваги не бере, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення, місцевим судом було встановлено, що доходи відповідача не були регулярними, носили мінливий характер, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі є правильним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ухвалене у відповідності до матеріального закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому, відповідно до ст.308 ЦПК України скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 304, п.1 ч. 1 307, 308, 313, п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді: