Справа № 135/1125/15-ц Провадження № 22-ц/772/317/2016Головуючий в суді першої інстанції Корнієнко О. М.
Категорія 55Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Нікушина В.П.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участі апелянта, директора відповідача дочірнього підприємства «Межиріць-кий вітамінний завод» Новікова С.А., представника підприємства Сироти З.В., позивачки ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Межиріцький вітамін-

ний завод» публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» про стягнен-

ня невиплаченої при звільненні заробітної плати, компенсації втрати части-

ни доходів, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою директора дочірнього підприємства «Межиріцький ві-тамінний завод» публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» Новікова Сергія Алійовича на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

17 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулася в Ладижинський міський суд Вінницької області з позовом до дочірнього підприємства ( далі - ДП ) «Межи-ріцький вітамінний завод» публічного акціонерного товариства ( далі - ПАТ ) «Укрмедпром» про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати в сумі 13863,49 гривень, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушен-ням строків їх виплати в сумі 7416,61 гривень, середнього заробітку за час за-тримки розрахунку при звільненні у розмірі 70923,69 гривень, моральної шкоди в розмірі 5 тисяч гривень, перерахувавши останні на Ладижинський дитячий будинок-інтернат ( а. с. 1-5, 29-33, 56-61 ). Позов з врахуванням уточнених ви-мог мотивований тим, що позивачка з 02 січня 2014 року по 09 вересня 2014 ро-ку працювала у відповідача заступником директора. Наказом від 09 вересня 2014 року № 75 вона звільнена з роботи за згодою сторін відповідно до частини першої статті 36 КЗпП України. За період з 01 липня по 09 вересня 2014 року з нею при звільненні з роботи не проведений повний розрахунок, що спонукало ОСОБА_4 звернутися в суд з даним позовом. Через невиплату належних ко-штів позивачка зазнала моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях у зв'язку зі зміною звичайного способу життя, нервування через відсутність ко-штів на утримання сім'ї. Неправомірна бездіяльність відповідача вимагала від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року позов задоволений частково ( а. с. 76-81 ). Стягнуто з ДП «Межиріць-кий вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» на користь ОСОБА_4 заробітну плату, невиплачену при звільненні з роботи в сумі 13863,49 гривні з утриман-ням при виплаті цієї суми передбачених законодавством податків та обов'язко-вих платежів, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 6001,62 гривні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 вересня 2014 року по день ухвалення судом рішення включно в сумі 70921,80 гривні з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів, у відшкодування моральної шкоди 2 тисячі гривень; на користь держави судо-вий збір в сумі 243,60 гривні.

Додатковим рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 лютого 2016 року ( а. с. 101 ) стягнуто з ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» на користь держави судовий збір в сумі 684,26 гри-вень.

Не погоджуючись з ухваленим 02 грудня 2015 року рішенням суду першої інстанції, директор ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» Новіков С.А. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рі-шення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові стосовно стяг-нення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та мо-ральної шкоди; в решті позовних вимог ухвалити нове рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги ( а. с. 84-87 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали даної справи, про-аналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтвер-джуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'я-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 02 січня по 09 вересня 2014 року пра-цювала заступником директора дочірнього підприємства «Межиріцький віта-мінний завод» ПАТ «Укрмедпром», звільнена з роботи 09 вересня 2014 року за згодою сторін відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП України. Дані фактичні обставини визнані обома сторонами, підтверджуються відповідними доказами, доданими до матеріалів справи, доказуванню не підлягають.

Однак, в день звільнення ОСОБА_4 з роботи їй не були виплачені всі ко-шти, нараховані до виплати. Дана обставина також визнається обома сторонами у справі.

Суд встановив і це знайшло підтвердження під час розгляду справи апеля-ційним судом, що розбіжність між сумою, яку зазначає відповідач ( 11268,86 гривень ) та сумою, яку просить стягнути на свою користь позивачка ( 13863,49 гривні ) існує тому, що ОСОБА_4 просить стягнути з відповідача суму невип-лаченої при звільненні заробітної плати без утримання податків та обов'язкових платежів, а відповідач вказує суму уже з відрахуванням цих платежів з доходу працівника. Аналізом всіх довідок, виданих відповідачем, судом встановлено, що в день звільнення позивачки з роботи їй повинна була бути виплачена за-боргована заробітна плата у розмірі 13863,49 гривні з відрахуванням з цієї суми всіх передбачених законодавством податків, зборів та платежів.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачкою по час ухвалення судом 02 грудня 2015 року рішення, то згідно норм статті 117 КЗпП України підляга-ють задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення на її користь з ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 вересня 2014 року по день ухвалення судом рішення включно ( 02.12.2015 ) в сумі 70921,80 гривні. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку здійснено пози-вачкою вірно, у відповідності з положеннями пуктів 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Ук-раїни від 08 лютого 1995 року № 100, з її розрахунком погодився суд першої ін-станції, перевіривши здійснене нарахування. Враховуючи кількість робочих днів з дня звільнення ОСОБА_4 з роботи по день ухвалення судом рішення, що становить 310 робочих днів, розмір обсчисленої середньоденної заробітної пла-ти, яка складає 228,78 гривень, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 70921,80 гривня в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з утримання із зазначеної суми пе-редбачених законом податків, обов'язкових платежів.

Керуючись нормами Законів України «Про оплату праці», «Про компенса-цію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх ви-плати», положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджений Порядок проведення компенсації грома-дянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, шля-хом множення доходу ОСОБА_4, який не виплачений їй відповідачем як на момент звільнення з роботи, так й до ухвалення судом цього рішення, на вели-чину приросту індексу інфляції за вказаний період, суд встановив, що сума компенсації втрати частини доходів, що підлягає стягненню на користь пози-вачки становить 6001,62 гривню. При цьому суд врахував, що сума компенсації оподаткуванню не підлягає, оскільки вона розрахована з доходу після утриман-ня податків, обов'язкових платежів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність та обгрунтованість часткового задоволення позову ОСОБА_4 в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди. Враховуючи вимоги статті 237-1 КЗпП України, суд встано-вив, що через порушення трудових прав ОСОБА_4 вона без законних на те під-став була позбавлена можливості отримувати належну винагороду за працю, внаслідок чого її сім'я була поставлена в скрутне матеріальне становище; це ви-магало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення за-конних прав позивачки призвело до моральних страждань, які дають підстави для стягнення з відповідача коштів у відшкодування спричиненої моральної шкоди. Суд керувався принципами розумності і справедливості та дійшов вис-новку про необхідність задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки 2 тисяч гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 02 грудня 2015 року, оскільки вони є правильними, обгрунтованими та справедливими.

Оскаржуючи судове рішення, директор ДП «Межиріцький вітамінний за-вод» ПАТ «Укрмедпром» Новіков С.А. посилався на те, що невиплачена заро-бітна плата повинна стягуватися з відрахованими обов'язковими платежами, податками; середньоденна заробітна плата повинна бути розрахована не за останні два місяці перед звільненням ОСОБА_4, а з врахуванням її хвороби в серпні 2014 року та оформленням листка непрацездатності, розрахунок необ-хідно здійснювати із застосуванням заробітної плати за червень і липень місяці 2014 року. В такому випадку середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 стано-вила б лише 156,82 гривень, а не 228,78 гривень, які суд взяв за основу розра-хунку в оскаржуваному судовому рішенні.

Крім цього, апелянт зазначав, що середній заробіток за час затримки розра-хунку при звільненні взагалі не повинен стягуватися на користь позивачки. В даному випадку, на думку апелянта, належить керуватися Рішенням Конститу-ційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 за конститу-ційним поданням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення по-ложень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

В частині позову щодо відшкодування спричиненої моральної шкоди апе-лянт вважає безпідставним часткове задоволення заявленої вимоги з огляду на її недоведеність, суперечність чинному законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду пер-шої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні від 02 грудня 2015 року. Ці доводи є узагальненими, зокрема, посилання на Рішення Консти-туційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 є недореч-ним, оскільки суть даного спору є іншою, ніж та, якої стосується вказане Рішен-ня. Розрахунок середньоденного заробітку ОСОБА_4 наведений апелянтом на свій розсуд, без врахування норм постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої за-робітної плати».

За викладених умов апеляційна скарга директора ДП «Межиріцький віта-мінний завод» ПАТ «Укрмедпром» Новікова С.А. задоволенню не підлягає, до-води апеляційної скарги спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу директора дочірнього підприємства «Межиріцький віта-мінний завод» публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» Новікова Сергія Алійовича відхилити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: