22-ц/775/600/2016(м)
Категорія 53 Головуючий у 1 інстанції Харитонова Г.Л.
Доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Попової С.А., Принцевської В.П.,

з участю секретаря Зливка І.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1В звернувся з позовом до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та моральної шкоди.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 24 травня 2016 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду. В апеляційній скарзі представник заявника посилається на те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю правовою природою є трудовими, а не цивільними чи господарськими і тому, справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду. Представник позивача - ОСОБА_2, просив розглянути апеляційну скаргу у відсутності позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційного оскарження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до ст.311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження у справі та розяснюючи позивачу право на звернення до господарського суду, суд першої інстанції виходив з того, що 20 квітня 2016 року порушено питання про визнання відповідача банкрутом і це позбавляє суд можливості розглянути позов ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства, оскільки належним судом у даному випадку буде суд, який вирішує питання щодо визнання відповідача банкрутом.

З цими висновками колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не узгоджуються з загальними засадами цивільного судочинства та порушують законні права і інтереси ОСОБА_1

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд, згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, 4 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про захист своїх трудових прав. Предметом спору є стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та моральної шкоди, де сторонами у справі є як юридична, так і фізична особи.

Того ж дня суд відкрив провадження у справі, але в супереч вимог ч.1 ст.157 ЦПК України, протягом двох місяців спір не вирішив, а 24 травня 2016 року отримав інформацію про те, що відносно ПАТ «Азовзагальмаш» порушено питання про банкрутство підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України та роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як свідчать матеріали справи, звернення позивача за захистом порушеного права відбулося до ухвалення рішення Господарського суду м.Києва від 20 квітня 2016 року про банкрутство відповідача; ця обставина не була і не могла бути відома ОСОБА_1, а тому, позивач не може бути обмежений у використанні свого права отримати судовий захист у спосіб, який існував до його звернення до суду, тобто в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції, фактично усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язків, тим самим спір по суті не вирішив, право позивача на судовий захист, гарантований йому ст. ст. 55, 124 Конституції України та передбачений ст. ст. 3, 4 ЦПК України, не забезпечив, свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процесу не виконав, а доводи позивача про порушення його прав залишив без належного дослідження та оцінки, а, отже, без судового захисту у встановлені законом строки.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що цей спір за характером спору та суб'єктним складом відноситься до компетенції господарського суду є помилковим.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі, підлягають задоволенню, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини і, зокрема, за аналогією враховує п.39 рішення від 9 березня 2011 року у справі "Буланов та Купчик проти України", в якому звертається увага на те, що відмова суду розглядати справу в порядку цивільного судочинства не тільки позбавила заявника доступу до суду, але й поставили під сумнів авторитет судової влади.

На підставі ч.5 ст.88 ЦПК України, дійшовши висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, колегія вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» судовий збір в дохід держави в розмірі 275,60 грн., оплата якого була відстрочена судом до ухвалення рішення у справі (а.с.63,78).

Керуючись ч.2 п.1 ст. 307, 311 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 24 травня 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в дохід держави судовий збір в розмірі 275,60 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А. Попова

ОСОБА_3