У Х В А Л А

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 22 лютого 2007 року № CSJ0SE00002212, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 179 349 грн 89 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 жовтня 2015 року заочне рішення Чорнобаївського районного Черкаської області від 28 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 73 445 грн 17 коп. заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2007 року № CSJ0SE00002212, яка складається із: 4 406 грн 58 коп. заборгованості за процентами, 57 038 грн 59 коп. заборгованості за комісією та 12 тис. грн пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині стягнення 12 тис. грн пені просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення 119 946 грн 41 коп. пені.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки строк дії кредитного договору закінчився 22 лютого 2010 року, а вся кредитна заборгованість стягнута судовим наказом Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 березня 2008 року у справі № 2-н-50/08, то нарахування процентів за користування кредитними коштами та пені поза межами визначеного сторонами строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання є безпідставним, оскільки такі нарахування не передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Оскільки відповідач не звертався до суду із заявою про застосування позовної давності, то стягненню підлягають прострочена заборгованість за процентами, комісія та пеня, нараховані станом на 14 травня 2015 року.

Зменшуючи розмір пені до 12 тис. грн, суд, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України, виходив із неспівмірності суми заборгованості за договором та нарахованої пені.

Рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та комісії ніким не оскаржується, тому на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про стягнення пені ґрунтується на законі та відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 22 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № CSJ0SE00002212, згідно з умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 10 тис. грн, а відповідач зобов'язалася використати його за цільовим призначенням - на розвиток домашнього господарства, повернути його у строк до 22 лютого 2010 року та сплатити відсотки за його користування у розмірі 2 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісійну винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту до дати повного погашення кредиту.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п. п. 3.2.1, 3.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочки.

Судовим наказом Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 березня 2008 року у справі № 2-н-50/08 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 10 847 грн 52 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що у зв'язку із невиконанням вказаного судового наказу станом на 14 травня 2015 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 190 197 грн 36 коп., яка складається із: 8 805 грн 88 коп. заборгованості за кредитом, 4 406 грн 58 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 57 038 грн 59 коп. заборгованості за комісією за користування кредитом, яку з вирахуванням суми заборгованості у розмірі 10 847 грн 52 коп., стягнутої судовим наказом Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 березня 2008 року у справі № 2-н-50/08, позивач просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Так, із доданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що розмір пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором, яка була розрахована відповідно до п. 5.1 кредитного договору, становить 119 946 грн 31 коп. (а. с. 6).

Установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, апеляційний суд відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України правильно застосував приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшив розмір пені до 12 тис. грн.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про відсутність істотних обставин для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України висновків апеляційного суду не спростовують.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення пені ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування у цій частині судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення пені без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 жовтня 2015 року в частині вирішення спору про стягнення пені залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович