Справа № 376/141/15-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/2680/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 32 22.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.

при секретарі: Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області і заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської областінарішення Сквирського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області, прокуратури Сквирського району Київської області, Сквирського відділення поліції Володарського відділу поліції ГУ НП в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішенням і діями органів досудового слідства і прокуратури Сквирського району, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області на свою користь в якості відшкодування державою завдану їй моральну шкоду в розмірі 5 000 000грн.

Позов обґрунтовувала тим, що 13 січня 1999 року прокурором Сквирського району Київської області порушена кримінальна справа за її обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 172 КК України в редакції 1960 року. 20 лютого 2012 року кримінальну справу щодо ОСОБА_2 перекваліфіковано з ч.1 ст. 366 КК України на ч.1 ст.366 та ч.1 ст.364 Кримінальною кодексу України. 06 березня 2014 року заступником начальника СВ Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області закрито дане кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з встановленою відсутністю в діях позивача складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України.

Також позивачем зазначено, що з 15 січня 1999 року по 08 квітня 1999 року відносно неї був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, накладено арешт на майно, відсторонено від роботи. Внаслідок різкого погіршення здоров'я з 08 квітня 1999 року відносно неї було змінено вид запобіжного заходу на підписку про невиїзд з постійного місця проживання. Внаслідок жорсткого поводження та знущань з неї в слідчому ізоляторі було підірвано її здоров'я, що призвело до того, що з травня 1999 року її визнано інвалідом 2-ї групи загального захворювання та зору. Крім того, через постійне нервування, викликане допитами та іншими слідчими діями, неодноразово перебувала на лікуванні в Київському інституті урології, Лосятинській лікарні, психіатричній лікарні, та в Білоцерківській міській лікарні «Сімашко».

Своїм незаконним рішенням і діями, які тривали на протязі 15 років, відповідачі завдали їй моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та пред'явленням обвинувачення, зганьблені її честь, гідність, завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації як державного службовця.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України в особі Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь ОСОБА_2 222 894 грн. моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову до Державної казначейської служби України та Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області підлягає відхиленню, а апеляційна скарга Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області - частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що органами досудового розслідування і прокуратури відносно ОСОБА_2 були вчинені незаконні дії щодо взяття і тримання під вартою, накладення арешту на майно та відсторонення від посади.

Суд вказав, що у зв'язку з тривалим кримінальним провадженням відносно позивача, яке тривало на протязі 15 років, застосуванням відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд, накладенням арешту на майно та відстороненням від посади ОСОБА_2 було завдано моральної шкоди, яка виразилась у погіршенні стану здоров'я, вимушених і тривалих змінах у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із норм ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

13 січня 1999 року прокурором Сквирського району Київської області порушена кримінальна справа № 70-447 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 172 КК України в редакції 1960 року.

З 15 січня 1999 року по 08 квітня 1999 року відносно ОСОБА_2 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, накладено арешт на майно, відсторонено від роботи.

08 квітня 1999 року міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартої змінена на підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

03 травня 1999 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності загального захворювання та зору.

Крім того, встановлено, що позивач неодноразово перебувала на лікуванні в Київському інституті урології, Лосятинській лікарні, психіатричній лікарні, та в Білоцерківській міській лікарні «Сімашко».

26 грудня 2004 року постановою слідчого прокуратури Сквирського району закрито кримінальну справу № 70-447 за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочинів, передбачених ст..86-1, ч.4 ст.84, ч.2 ст.168 КК України в редакції 1960 року.

28 грудня 2004 року матеріали за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 172 КК України в редакції 1960 року виділені в окреме провадження, а 01 грудня 2010 року виділеній кримінальній справі присвоєно № 70-669.

20 лютого 2012 року кримінальну справу №70-669 щодо ОСОБА_2 перекваліфіковано з ч.2 ст. 172 КК України в редакції 1960 року на ч.1 ст.366 та ч.1 ст.364 Кримінальною кодексу України.

20 лютого 2012 року слідчим прокуратури Сквирського району складено та подано на затвердження обвинувальний висновок за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.366 та ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України в кримінальній справі № 70-669, яку було направлено на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

26 грудня 2012 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу № 70-669 за обвинуваченням ОСОБА_2 повернуто прокурору згідно ст.249-1 КПК України, для усунення недоліків.

03 червня 2013 року за матеріалами кримінальної справи №70-669, відповідно до КПК України в редакції 1960 року, СВ Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області до ЄРДР були внесені відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000797.

06 березня 2014 року заступником начальника СВ Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області закрито дане кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з встановленою відсутністю в діях позивача складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно ч.2 ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди, зокрема, виникає у випадку закриття кримінального правопорушення за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати.

За змістом статті 4 цього Закону відшкодування шкоди у випадку, передбачену пунктом 5 статті 3 провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 1176 ЦК України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов до вірного висновку про те, що незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, які виразились у взятті і триманні ОСОБА_2 під вартою, накладенні арешту на належне їй майно та відсторонення від посади, позивачу було завдано моральної шкоди.

Причинний зв»язок між шкодою і незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури відносно ОСОБА_2 колегія суддів вважає доведеним.

При цьому судом першої інстанції при визначені розміру компенсації моральної шкоди на користь позивачки були враховані вимоги ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" щодо визначення розміру шкоди з урахуванням не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебувала під слідством і судом з 13 січня 1999 року по 06 березня 2014 року, а всього 183 місяці.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

За таких обставин суд обґрунтовано стягнув моральну шкоду у сумі 222 894 грн. (183 місяці х 1218 грн.).

Вищевказане також узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, згідно якого межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Посилання в апеляційній скарзі заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської областіпро те, що розмір моральної шкоди є завищений та підлягає зменшенню з перерахунком розміру моральної шкоди відповідно мінімальної заробітної плати, яка була встановлена в кожний окремий період перебування позивачки під слідством та судом колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, зазначених в мотивувальній частині рішення апеляційного суду.

Також судова колегія не може погодитись із доводами апеляційної скарги управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області в частині щодо недоведеності розміру моральної шкоди та відсутності причинного зв'язку між діями слідства та завданої шкоди, оскільки вони є безпідставними й такими, що спростовані наданими позивачем доказами і встановленими судом обставинами

Доводи апеляційної скарги управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області про те, що Державна казначейська служба України є самостійною юридичною особою та ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не допускала, а тому безпосередньо з неї не можна стягувати моральну шкоду є частково обґрунтованими.

Пунктом 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" передбачено здійснення безспірного списання коштів казначейством для відшкодування шкоди.

Згідно із п/п 14 п. 4 Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.10.2011 № 1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.08.2015 № 716), Управління (відділення) Казначейства відповідно до покладених на них завдань та в установленому законодавством порядку: здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

В зв'язку з викладеним судова колегія вважає, що резолютивну частину рішення відповідно до ст.ст.307, 309 ЦПК України слід змінити та викласти її в іншій редакції, зазначивши, що моральну шкоду на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області на користь ОСОБА_2 222 894 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційних скарг на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права підлягають відхиленню і не спростовують обґрунтованість висновків суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішенням і діями органів досудового слідства і прокуратури.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області- відхилити.

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року змінити, викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Сквирському районі Київської області на користь ОСОБА_2 222 894 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: