АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Борденюк В.В.
№22-ц/796/5118/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №759/6422/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Чобіток А.О.,

за участю секретаря Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного Договору №К3R4G2 від 15.04.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 200000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.04.2018 року.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 19.08.2008 року Кредитний договір від 15.04.2008 року переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 41 886,22 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов Кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконала, а саме, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У зв'язку з порушенням зобов'язання за Кредитним договором заборгованість позичальника станом на 10.03.2015 року становить 26 284,10 доларів США, що складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 23 708,55 доларів США;

- заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 953,78 доларів США;

- заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 169,59 доларів США;

- пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 189,60 доларів

США;

- штрафу (фіксована частина) у розмірі 11,50 доларів США;

- штрафу (процентна складова)у розмірі 1251,08 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань за Договором №К3R4G2 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено Договір поруки.

Банком на адресу відповідачів направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором №К3R4G2, проте вона залишена без задоволення.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26284,10 доларів США, що станом на 10.03.2015 року за курсом НБУ складає 571 153,51 грн за Кредитним договором №К3R4G2 від 15.04.2008 року, а також судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» суму заборгованості за договором №K3R4G2 від 15.04.2008 року у розмірі 26 284,10 доларів США, що за курсом НБУ становить 571 153,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що підставою для винесення неправосудного рішення була неправильність встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінка доказів.

Фактично позивач не довів, яким чином та як була розрахована сума заборгованості. Більше того, в матеріалах справи не міститься розрахунку суми заборгованості відповідача.

Судом не взято до уваги, що позивач, укладаючи договір, порушив ряд умов, які висуваються чинним законодавством до договорів позики та кредитних договорів, таких як повідомлення позичальника про суму здорожчання кредиту, сукупну вартість витрат по кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Така інформація позивачем не була їй надана.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено Договір про іпотечний кредит №K3R4G2, згідно п. 1.1, 1.3 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 200 000,00 грн, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 200 000,00 грн, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00% річних, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту. Кредит надається строком погашення не пізніше 15.04.2018 року на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 14-17)

19.08.2008 року ОСОБА_2 подала заяву до позивача, в якій просила залишок заборгованості за Договорами №K3R4G2 від 15.04.2008 року та K3R4G2 від 15.04.2008 року в розмірі 200 497,89 грн та 6847,60 грн конвертувати у валюту долари США по курсу на дату укладення додаткової угоди до договорів. (а.с. 18)

17 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит №K3R4G2, за яким Договір про іпотечний кредит викладено в новій редакції. (а.с. 20-23)

Відповідно п. 8.1 Додаткової угоди від 17.09.2008 року банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 на строк з 17.09.2008 року по 16.04.2018 року включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 41 886,22 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми наданого кредиту в момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. Станом на 17.09.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №K3R4G2 від 15.04.2008 року складає 200 634,99 грн, що еквівалентно 41 886,22 доларів США.

У подальшому 27.03.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №K3R4G2 від 15.04.2008 року, згідно якого п. 1.1 Договору викладено в новій редакції, а саме, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 на строк з 17.09.2008 року по 16.04.2018 року включно у вигляді непоновлювальної лінії кредиту в розмірі 42 671,84 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми наданого кредиту в момент надання кредиту, комісії за резервування ресурсів у розмірі 3,00% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «20» число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, починаючи з 26.03.2012 року, позичальник повинен надавати банку кошти в сумі 737,86 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії. (а.с. 24-25)

У забезпечення виконання зобов'язань за Договором про іпотечний кредит №K3R4G2 від 15.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено Договір поруки №K3R4G2 від 15.04.2008 року. (а.с. 26)

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2009 року припинено дію Договору поруки №K3R4G2 від 15.04.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4; розірвано Іпотечний договір №K3R4G2 від 15.04.2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», предметом якого є квартира АДРЕСА_2, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2010 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2009 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання Іпотечного договору №K3R4G2 від 15.04.2008 року скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання іпотечного договору відмовлено, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а.с. 52-56)

Відповідно положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно дост.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається, що позивач фактично не довів, яким чином та як була розрахована сума заборгованості. Більше того, в матеріалах справи не міститься розрахунку суми заборгованості відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилання апелянта не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за Договором №K3R4G2 від 15.04.2008 року (а.с. 6-8), згідно якого заборгованість ОСОБА_2 станом на 10.03.2015 року становить 26 284,10 доларів США, з яких:

- заборгованість за кредитом - 23 708,55 доларів США;

- заборгованість по процентах за користування кредитом - 953,78 доларів США;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 169,59 доларів США;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 189,60 доларів США;

- штраф (фіксована частина) - 11,50 доларів США;

- штраф (процентна складова) - 1251,08 доларів США.

ОСОБА_2 ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано власного розрахунку заборгованості.

Разом з тим, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 303 ЦПК України).

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тобто, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15.

За умовами п. 5.1, 8.4 Додаткової угоди від 17.09.2008 року у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору за кожний день прострочки.

При порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту він сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. (а.с. 22, 23)

У той самий час, згідно п. 5.3 Додаткової угоди від 17.09.2008 року при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову. (а.с. 22)

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за несвоєчасне погашення ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у розмірі 189,60 доларів США та штрафи запорушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 11,50 доларів США та 1251,08 доларів США.

Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України.

На зазначене вище суд першої інстанції не звернув увагу та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідачаза несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за умовами договору підлягає пеня, а у стягненні штрафів за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань слід відмовити.

Отже, рішення суду в частині стягнення заборгованості по штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені вимог по стягнення штрафу.

Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національного валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення пені та заборгованості по комісії в доларах США, що суперечить вимогам Закону та п. 5.1Додаткової угоди від 17.09.2008 року, яким визначено стягнення пені у гривнях, а тому рішення суду в частині стягнення пені та комісії в доларах США підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині рішення про стягнення пені та заборгованості по комісії в гривні.

У частині стягнення решти заборгованості рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам і підстав для його скасування не встановлено.

Оскільки резолютивна частина рішення суду викладена таким чином, що в ній зазначено про стягнення загальної суми заборгованості в доларах США, то відповідно резолютивну частину рішення суду слід викласти в іншій редакції.

Таким чином, з відповідача на користь позивача за Договором №K3R4G2 від 15.04.2008 року підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 23 708,55 доларів США, що станом на 13.04.2016 року по курсу НБУ еквівалентно 605 753,45 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 953,78 доларів США, що станом на 13.04.2016 року по курсу НБУ еквівалентно 24369,08 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4333,02 грн (169,59 доларів США станом на 13.04.2016 року по курсу НБУ еквівалентно 4333,02 грн), пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 4844,28 грн (189,60 доларів США станом на 13.04.2016 року по курсу НБУ еквівалентно 4844,28).

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене сума судового збору, стягнута з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню, а саме, з 3654 грн до 3478,48 грн, а тому рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за Договором №K3R4G2 від 15.04.2008 року заборгованість за кредитом у розмірі 23 708,55 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 953,78 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4333,02 грн, пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 4844,28 грн, а всього 24 662,33 доларів США та 9177,30 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафів у розмірі 11,50 доларів США та 1251,08 доларів США відмовити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року в частині стягнення судових витрат змінити, зменшити судові витрати з 3654 грн до 3478,48 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

А.О. Чобіток