Справа № 751/3167/16-ц Провадження № 22-ц/795/1219/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Філатова Л. Б. Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн Мен" на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ "Вайн Мен" про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, змінено формулювання причини і дату її звільнення з посади начальника відділу реалізації по національним мережам ТОВ „Вайн Мен згідно п.4 ст.40 КЗпП України з 31 липня 2015 року на ч.1 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) з 16.02.2016 року; стягнуто з ТОВ „Вайн Мен на користь ОСОБА_5 22355 грн. 52 коп. заробітної плати, 2000 гр. моральної шкоди, а також 1653 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ „Вайн Мен просить скасувати дане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач наполягає на тому, що позивач порушувала трудову дисципліну, оскільки з 31.07.2015 року не зявлялась на робочому місці без поважних причин, не виконувала свої посадові обовязки, що підтверджується актами про її відсутність та даними табелів обліку робочого часу. На пропозицію відповідача надати пояснення щодо довготривалої неявки на роботі позивач відмовила. Також особа, що подала апеляційну скаргу, звертає увагу на те, що безпосередній керівник позивача підтвердила, що посадові обовязки ОСОБА_5 не передбачали віддаленості від робочого місця, остання була ознайомлена із розпорядком дня, проте в офісі не зявлялась і не повідомляла причини своєї неявки. Поясненнями інших свідків також було підтверджено, що в період з серпня.2015 року позивач не зявлялась на своєму робочому місці. На думку відповідача суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а суд стягнув заробітку плату.

В засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності за правилами ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_5 відбулось із порушенням вимог трудового законодавства, а тому її порушені права підлягають поновленню шляхом зміни причини і дати звільнення, стягнення заробітної плати за відпрацьований час та завданої моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що наказом № 20-к від 30.12.2014 року ОСОБА_5 з 01.01.2015 року була прийнята на роботу в ТОВ „Вайн Мен на посаду начальника відділу реалізації по національним мережам.

Наказом відповідача № 51-К від 03.03.2016 року позивач звільнена згідно п.4 ст.40 КЗпП України (за довготривалий прогул без поважних причин) з 31.07.2015 року.

Іншим наказом ТОВ „Вайн Мен № 57 від 11.05.2016 року внесено зміни до наказу № 51-К від 03.03.2016 року «Про звільнення ОСОБА_5В.» та виключено слово «довготривалий», змінено формулювання причини звільнення: «Звільнена з посади начальника відділу реалізації по національним мережам згідно п.4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин».

Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про те, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності позивачки на роботі та невиконання нею посадових обовязків. За показами свідків, допитаних в суді першої інстанції, вірно встановлено, що позивач виконувала свої посадові обовязки, хоч і не зявлялась на робочому місці, в період з 01 серпня 2015 року роботодавцем до неї не висувалось претензій з приводу якості виконання роботи.

Погоджується апеляційний суд також із висновком суду про те, що позивач ОСОБА_5 не була ознайомлена з Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників ТОВ „Вайн Мен та з наказом від 27.11.2015 року „Про закріплення робочих місць співробітників ТОВ „Вайн Мен.

Суд першої інстанції, враховувавши обставини справи та докази, надані кожною із сторін, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з роботи за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України є незаконним.

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення : догана або звільнення. Отже, законодавець трактує звільнення за прогул як дисциплінарне стягнення, для застосування якого встановлено спеціальні строки.

Так, згідно із положеннями ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та шести місяців з дня вчинення проступку.

За матеріалами справи достовірно встановлено, що починаючи з 01 серпня 2015 року відповідач в табелі обліку використання робочого часу обліковував відсутність ОСОБА_5 ҐК.В. на роботі, тобто роботодавець з цієї дати виявив прогул працівника.

Наказ про звільнення позивача з роботи за прогул виданий роботодавцем 03 березня 2016 року, тобто через сім місяців з дня вчинення ОСОБА_5 проступку, тобто дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано до ОСОБА_5 з порушенням строків, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги про вихід судом за межі заявлених позовних вимог у звязку із стягненням на користь позивача заробітної плати, а не середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не знайшли свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції обгрунтованого виходив з того, що підставою даного позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві і зазначення ОСОБА_5 конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»).

Апеляційна скарга ТОВ „Вайн Мен не містить заперечень щодо висновку суду про необхідність визначення дати звільнення позивача з 15.02.2016 року, оскільки відповідач заперечує сам факт можливості звільнення працівника за власним бажанням, наполягаючи на звільненні за прогул.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення. Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн Мен" відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: