Справа № 382/2403/15-ц Головуючий у І інстанції Бурзель Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/2811/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 09.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Кулішенка Ю. М.,

при секретарі: Волинець Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська мясна технологічна компанія» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська мясна технологічна компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановила:

У листопаді 2015 року ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ОСОБА_2 працював водієм-експедитором в ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» з 01 липня 2014 року по 04 березня 2015 року.

01 липня 2014 року між ОСОБА_2 і товариством було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Для виконання трудових обовязків за ОСОБА_2 був закріплений транспортний засіб марки ISUZU, модель NQR 71Р, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був переданий відповідачу за актом приймання-передачі транспортного засобу від 01 липня 2014 року.

У подальшому позивачу стало відомо, що автомобіль, який був переданий ОСОБА_2, пошкоджено внаслідок винних дій відповідача, що не впорався з керуванням і потрапив у ДТП.

За даним фактом проведено службове розслідування. Під час службового розслідування встановлено, що в результаті експлуатації автомобіля ОСОБА_2Ж транспортний засіб був пошкоджений.

ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» відремонтувало автомобіль за власні кошти. Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт від 30 березня 2015 року та видаткової накладної № 172 від 30 березня 2015 року вартість ремонту та заміни деталей становить 45 935 грн.

На підставі вищевикладеного та відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП, ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» просило стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 45 935 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду, посилаючись на неповне зясування обставин справи та на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом № 9/к від 01 липня 2014 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду водія-експедитора в ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» (а.с. 5).

01 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 14).

Для виконання трудових обовязків за ОСОБА_2 відповідно до наказу № 2 від 01 жовтня 2014 року був закріплений транспортний засіб марки ISUZU, модель NQR 71Р, 2006 року випуску, колір - білий, номер шасі (кузова, рами) JAAN1R70P57100837 Y7BN1R71P6B000092, тип - вантажний фургон ізотермічний-с, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС891686. Також цим наказом було доведено до відома водіїв, що вони несуть матеріальну відповідальність за пошкодження автомобіля, яке станеться з їх вини (а.с. 11).

Вказаний транспортний засіб переданий ОСОБА_2 згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 01 липня 2014 року. У зазначеному акті ОСОБА_2 вказав про наявність пошкоджень на автомобілі (а.с. 12).

Під час службового розслідування комісією в складі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було складено акт від 16 січня 2016 року про пошкодження в результаті експлуатації автомобіля марки ISUZU, модель NQR 71Р, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 (а.с. 16).

Наказом від 04 березня 2015 року ОСОБА_2 звільнений з роботи з посади водія-експедитора з 04 березня 2015 року на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8).

ТОВ «Київська мясна технологічна компанія» відремонтувало автомобіль за власні кошти. Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт від 30 березня 2015 року та видаткової накладної № 172 від 30 березня 2015 року вартість ремонту та заміни деталей становить 45 935 грн. (а.с. 17-18).

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладені підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 р. № 14, при розгляді справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

За даними Класифікатора професій ДК 003:2010 посада водія- експедитора відсутня, а є дві окремі посади: водій автотранспортного засобу (код КП 8322) та експедитор (код КП 3422).

Згідно Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємство може укладати договори про повну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 р., і який є чинним відповідно до постанови ВР України від 12.09.1991 р. № 1545 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», посада «водій» не належить до категорії тих, з працівниками яких підприємство повинно укладати письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. До такого переліку входить посада «експедитор».

Окрім того, загальними умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не доведено винне порушення працівником обовязків за трудовим договором і наявність причинного звязку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач не надав належних і допустимих доказів вини ОСОБА_2 у пошкодженні закріпленого за ним автомобіля. Відповідно до пояснень представника позивача, ОСОБА_2 12 січня 2015 року допустив зіткнення з іншим автомобілем підприємства під керуванням водія-експедитора ОСОБА_6, який рухався попереду. Відомостей про встановлення працівниками поліції винних осіб у скоєнні ДТП, суду не було надано.

Згідно акта службового розслідування від 16 січня 2016 року автомобіль був пошкоджений в результаті експлуатації водієм ОСОБА_2 Однак, у вказаному акті не встановлено, що шкода була заподіяна внаслідок невиконання або неналежного виконання відповідачем трудових обовязків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно і всебічно зясовано обставини справи, на які посилаються сторони та винесено законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що положення ст. 135-1 КЗпП України поширюються на водіїв-експедиторів не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Вина працівника у заподіянні шкоди підприємству, в судовому засіданні позивачем не доведена.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська мясна технологічна компанія» відхилити.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді