АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2595/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 34 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що відповідач 13.07.2015 року, близько 22 год. 00 хв., керуючи мопедом «Хонда» без номерного знаку, рухаючись по вул. Жовтнева в с. Червона Слобода, Черкаського району, в напрямку м. Чигирин, скоїв на нього наїзд, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження та став інвалідом.

Позивач зазначив, що за час перебування на лікуванні ним було витрачено 43 898 грн. 53 коп. Крім вказаної матеріальної шкоди ОСОБА_7 вважає, що діями відповідача йому завдана також і моральна шкода, яку він оцінює в 744 120 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не надавалася допомога на лікування, позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 43 898 грн. 53 коп. матеріальної шкоди та 744 120 грн. моральної шкоди., а всього 788 018 грн. 53 коп.

Уточненою позовною заявою ОСОБА_7 зменшив суму позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у сумі 40 221 грн. 47 коп. та моральної шкоди - у сумі 744 120 грн., а всього 784 341 грн. 47 коп.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 40 221 грн. 47 коп. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, а всього 90 221 грн. 47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 902 грн. 23 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, вважаючи рішення його незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. По справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає у повній мірі зазначеним вище вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, районний суд послався на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди позивачеві завдано значних моральних страждань, його життєвий уклад був порушений. Через одержані травми він втратив працездатність і роботу, отримав ІІ групу інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 повинен відповідати за завдану шкоду. Однак, необхідно врахувати всі обставини справи.

Як встановлено судом та підтверджується відповідними доказами ОСОБА_6 є володільцем мотоцикла «Хонда» без номерного знаку.

13 липня 2015 року близько 22 год.00 хв., рухаючись по вул. Жовтнева в с. Червона Слобода, Черкаського району, в напрямку м. Чигирин, допустив наїзд на ОСОБА_7, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Постановою про закриття провадження від 29.01.2016 року слідчого Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_8 кримінальне провадження № 0000840 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.07.2015 року, закрито в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_6 складу вказаного кримінального правопорушення (а.с. 13-17).

Відповідно до епікризу № 4157 Черкаської центральної районної лікарні ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з 13.07.2015 року по 30.07.2015 року з відкритим переломом великогомілкової кістки зліва внаслідок ДТП та розриву ключично-акромоніального зчленування (а.с. 11).

Згідно з виписками з медичної карти № 8474, № 9704, №3621 з 30.07.2015 року по 25.08.2015 року, з 02.09.2015 року по 20.09.2015 року та з 28.03.2016 року по 04.04.2016 року ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділені КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради».

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК установлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, за змістом зазначеної норми закону володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, тому колегія суддів погоджується з висновком районного суду про необхідність стягнення з відповідача певної суми заподіяної шкоди.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК у разі, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона також відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними змінами) шкода, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обовязок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Наїзд було скоєно 13.07.2015 року, близько 22.00 год. Відповідно до Висновку експерта № 2094 судово-медичної експертизи (а.с. 22-23) ОСОБА_7 о 23.00 год. поступив у хірургічне відділення з сплутаною свідомістю. В повітрі був запах алкоголю. Встановлена гостра алкогольна інтоксикація.

Факт перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного спяніння також підтверджується показами свідка ОСОБА_9, який надавав допомогу потерпілому на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи в сукупності з матеріалами кримінального провадження № 000840 місце наїзду на потерпілого ОСОБА_7 знаходиться на відстані 0,9 м від правого краю проїзної частини.

Тобто водій мопеда ОСОБА_6 здійснив зіткнення з позивачем на проїзній частині, при цьому він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.

Тому є всі підстави вважати, що позивач ОСОБА_7, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 4.1, 4.4, 4.14, чим спровокував скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що заподіянню ОСОБА_7 в результаті ДТП матеріальної та моральної шкоди, сприяла груба необережність самого потерпілого.

Це є підставою для зменшення розміру відшкодування. Тому суд апеляційної інстанції, враховуючи обставини справи, особи та характер дій позивача та відповідача, ступень вини позивача, вважає можливим зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди до 15 000 грн. 00 коп. а моральної шкоди до 5 000 грн. 00 коп.

З урахуванням викладеного, у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоди 40 221 грн. 47 коп. до 15 000 грн. 00 коп. та. моральної шкоди - з 50 000 грн. до 5 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :