АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/311/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/610/16 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ Страхова компанія ІНГОСТРАХ на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Страхова компанія ІНГОСТРАХ про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ Страхова компанія ІНГОССТРАХ на користь ОСОБА_1 10 000 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 566,58 грн. пені, 551,20 грн. в повернення сплаченого судового збору.

В частині заявлених позовних вимог щодо стягнення 38,63 грн. трьох відсотків річних - в задоволенні відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ Страхова компанія ІНГОССТРАХ просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що позивач не перебував у трудових відносинах із роботодавцем - Управлінням ДСНС України у Тернопільській області, а проходив публічну службу, трудовий договір з ним не укладався і відповідно не був розірваний, а тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ПАТ Страхова компанія ІНГОСТРАХ про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних, посилаючись на те, що 09.12.2014 року він уклав із страховиком договорір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNHEJ-14B91PS та виконував умови вказаного договору, своєчасно здійснюючи страхові платежі. Наказом Управління ДСНС України у Тернопільській області №672 від 30 листопада 2015 року позивача звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штатів, через що він втратив постійне місце роботи, що є страховим випадком згідно умов вищевказаного договору. ОСОБА_1 повідомив відповідача про настання страхового випадку та надав копії підтверджуючих документів, проте страховиком було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що подія кваліфікується як скорочення штатного розкладу та чисельності співробітників підприємства і не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1 Договору та Правил добровільного страхування фінансових ризиків. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 566,58 грн. нарахованої пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування і три проценти річних в розмірі 38,63 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що страхувальник свої обов'язки згідно Договору добровільного страхування та Умов страхування виконав належним чином, а страховик неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування через необгрунтоване невизнання звільнення ОСОБА_1 страховим випадком, передбаченого п. 5 Договору добровільного страхування, тому порушені права та інтереси позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача всієї суми невиплаченого страхового відшкодування та пені.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ Страхова компанія ІНГОССТРАХ укладено Договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNHEJT-14B91PS строком на 12 місяців із 09.01.2015 року по 08.01.2016 рік включно.

Відповідно до п. 4.1. Договору його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані із страхуванням непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати Страхувальником роботи.

Пунктом 5.1. Договору страховим випадком визнається понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи.

У відповідності до пункту 5.2. Договору, що під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання Трудового договору Страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівника.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_1 на виконання умов Договору здійснював щомісячний регулярний платіж у розмірі 20 грн., який здійснювався автоматично з його особового рахунку, що підтверджується скан-копією з ресурсу Приват 24 Мої страховки.

Згідно пп. З ч. 1 ст. 20 Закону України Про страхування № 85/96-ВР від 07.03.1996 року визначено, що при настанні страхового випадку Страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про страхування № 85/96-ВР від 07.03.1996 року страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Наказом Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області №672 від 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штатів.

10 грудня 2015 року позивач подав заяву Страховику про настання страхового випадку та надав копії підтверджуючих документів у порядку, передбаченому умовами договору.

Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування позивачу, вказавши, що подія кваліфікується як скорочення штатного розкладу та чисельності співробітників підприємства, не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1 Договору та Правил добровільного страхування фінансових ризиків (повідомлення відповідача про відмову у виплаті йому страхового відшкодування від 05.01.2016 року за №11-12-2015/02).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 1.1.3 Умов страхування до Договору страхування № DNHEJL-14B91PS від 09.12.2014 року, який є невід'ємною частиною вказаного Договору страхування, передбачено, що при настанні страхового випадку Страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування у строк та в порядку, передбаченому Правилами страхування та Розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхової суми (страхового відшкодування) шляхом сплати Страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається розміром подвійної облікової ставки НБУ (денних відсотків) на день оплати від суми заборгованості за кожний день порушення чи невиконання грошових зобов'язань.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 виконав зобов'язання за договором страхування, здійснюючи оплату щомісячних регулярних платежів, а звільнення його із служби цивільного захисту у зв'язку із скороченням штатів є страховим випадком, оскільки ОСОБА_1 втратив постійне місце роботи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про захист прав позивача шляхом стягнення із відповідача суми невплаченого страхового відшкодування та пенї за його несвоєчасну виплату.

Посилання апелянта на те, що позивач не перебував у трудових відносинах із роботодавцем - Управлінням ДСНС України у Тернопільській області, а проходив публічну службу, а тому його звільнення із служби цивільного захисту у зв'язку із скороченням штатів не можна вважатти страховим випадком за договором страхування, укладеним між сторонами, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи із наступного.

Так, служба в органах цивільного захисту регламентується Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 11 липня 2013 року.

Відповідно до п.п. 3, 4 вказаного Положення особами рядового і начальницького складу служби цивільного захистує громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання. Особи рядового і начальницького складу належать до персоналу (кадрів) ДСНС. Статус особи рядового і начальницького складу підтверджується службовим посвідченням, форма та порядок видачі якого встановлюються ДСНС. Час проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Пунктом 95 Положення передбачено, що особам, які проходять службу у військових формуваннях, правоохоронних та інших державних органах або перебувають у запасі Збройних Сил чи інших військових формувань (далі - перебування у запасі) і яких приймають на службу цивільного захисту на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено відповідне спеціальне звання, присвоюються в порядку переатестування спеціальні звання служби цивільного захисту, відповідні тим військовим або спеціальним званням, які вони мають на час прийняття на службу цивільного захисту.

З матеріалів справи вбачається, що спірний Договір страхування не містить застережень щодо обмеження, як на його укладення, так і на виплату страхового відшкодування особам, які проходять службу в органах цивільного захисту.

Крім цього, відповідно до ст. 18 Закону України Про страхування при укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику.

Отже, укладаючи спірний договір страхування, відповідач був наділений повноваженнями витребувати будь-які документи для оцінки страхового ризику.

Враховуючи те, що сторони погодили істотні умови договору та визначили перелік страхових випадків, відповідно до ст. 638 ЦК України, а тому позивач погодився, що йому здійснюється виплата страхового відшкодування виключно при настанні страхових випадків, визначених умовами договору страхування, а відповідач, при укладенні договору зі своєї сторони, погодив усі його умови, взяв на себе зобов'язання їх виконувати та підтвердив належний обсяг прав позивача, враховуючи його місце роботи.

Таким чином, страховику були відомі усі дані щодо місця роботи страхувальника, тому підставою відмови у виплаті страхового відшкодування не може бути обставина, пов'язана з місцем роботи, так як від моменту укладення договору, протягом його дії, оплати страхувальником страхових платежів і до часу звільнення, його статус особи, яка працює у службі цивільного захисту, був незмінним.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції, вірно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому рішення суду є законним та обґрунтованим і колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ПАТ Страхова компанія ІНГОСТРАХ відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4