Провадження № 2/641/566/2016 Справа № 641/5649/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретарів Дрокіної С.О., Цюк Ю.В.,

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Комінтернівський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнав відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилається на те, що є власником квартири АДРЕСА_2. В 2010 році він дав згоду на прописку дочки та її чоловіка, а в 2013 році онука. Однак відповідачі ніколи не мешкали в даному приміщенні, а мешкали в приватному будинку в п. Високому. Відповідачі в квартирі не проживають на протязі 2,5 років, а позивач сплачує за них комунальні послуги. Оскільки відповідачі добровільно не виписуються з квартири, позивач вимушений звернутись до суду.

25.06.2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права користування.

Ухвалою суду від 25.06.2015 року зустрічну позовну заяву об»єднано в одне провадження з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову позивачі зазначили, що вони прописані в квартирі за спірною адресою з 2010 року. У квартиру вони посилилися зі згоди позивача 28.07.2010 року. За час проживання в квартирі вони купували меблі та обладнання, зробили ремонт у кухні, вітальні, зробили підвісну стелю, замінили всю сантехніку в ванній кімнаті, санвузол, обшивку труб та інше. Починаючи з листопада 2014 року батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 змінили замки на дверях та перешкоджали у можливості користуватися приміщенням. Посилання ОСОБА_3 про неможливість сплачувати комунальні послуги є безпідставним, оскільки вони щомісяця через доньку ОСОБА_8 передавали 1000,00 грн. на оплату комунальних послуг. Оскільки вони вселилися до квартири зі згоди власника, приймали участь у витратах, тривалий час в ній проживали, облагоджували, але право на проживання оспорюється, то вимушені звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник проти позову заперечували, зустрічний позову просили задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він просив відмовити в задоволенні позову. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1994 року та витягу КП «ХМ БТІ» про реєстрацію права власності квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.5).

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці №24 від 21.04.2015 року, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований позивач ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_7, онука ОСОБА_8, а також відповідачі по справі ОСОБА_5 з 28.07.2010 року, ОСОБА_4 з 28.07.2010 року, ОСОБА_6 з 24.10.2013 року (а.с.7).

Згідно висновку за заявою ОСОБА_3 від 27.04.2015 року ДІМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області, 21.04.2015 року до Комінтернівського РВ надійшла заява ОСОБА_3, в якій він повідомив, що його донька разом з чоловіком та онуком не сплачують за комунальні послуги за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 на протязі 2,5 років. Повідомив, що з 28.07.2010 року в його квартирі зареєстровані, але не проживають ОСОБА_5Ф, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 В зв»язку з тим, що останні не сплачують за комунальні послуги близько 2,5 років, він вирішив разом з дружиною виписати своїх родичів з квартири, так як коштів сплачувати за комунальні послуги вони з дружиною не мають. В ході подальшого розгляду матеріалу проводились заходи, спрямовані на встановлення місця проживання відповідачів, однак проведеними заходами встановити це виявилося можливим. Розгляд за заявою припинено. Матеріали списано. Рекомендовано звернутись з позовом до суду (а.с.8).

Крім того, згідно відповіді Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області від 02.09.2015 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Комінтернівського РВ з заявами та повідомленнями щодо перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 не зверталися.

Згідно цієї ж відповіді ОСОБА_4 зверталась до Комінтернівського РВ з заявами про крадіжку її майна за спірною адресою, але вказані заяви датовані 03.06.2015 року, 20.08.2015 року, 11.08.2015 року, тобто після звернення ОСОБА_3 з позовом до суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Законом України «Про свободу пересування і вільне обрання місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація провадиться за місцем постійного чи тимчасового перебування громадян. У разі зміни місця перебування Законом передбачено зняття з реєстрації за місцем проживання.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідачі по справі не проживають в квартирі, комунальні платежі вони не сплачують, жодних витрат по утриманню квартири не здійснюють.

Згідно вимог ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів того, що відповідачі не мають ключів від квартири та сплачують комунальні послуги ними не надано.

Позивачем ОСОБА_3 надані до суду квитанції про сплату ним комунальних послуг за користування спірною квартирою.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 пояснила, що разом з чоловіком мешкають у будинку за адресою: м. Харків, вул. Солоницівська, 36, який ними був збудований, але в законному порядку не оформлений. Відповідач ОСОБА_6 мешкає у Російській Федерації, про що свідчить штам у його паспорті про тимчасовий дозвіл на проживання (а.с.115).

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачі відсутні в спірному житловому приміщенні більше одного року без поважних причин, і визнає їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Стосовно зустрічного позову суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачі не користуються квартирою №21 в будинку №125 по вул. Ньютона в м. Харкові.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В п. 39 роз»ясень, які містяться в Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім»ї власника житла, які проживають із ним, мають право користуватися чим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 2 ст. 504 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені законом главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом.

Оцінюючи надані суду і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безпідставні, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 217 ЦПК України, ст.с. 16, 319,321,405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні власністю, визнавши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №21 в будинку №125 по вул. Ньютона в м. Харкові.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права користування квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_9