Справа № 562/573/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2016 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Аврамчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив:

В поданій до суду позовній заяві позивач вказує на те, що 26 квітня 2015 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики грошей в сумі 500 грн. На підтвердження укладення договору позики позичальником була надана відповідна розписка. Відповідачка зобовязувалася повернути кошти до 01 червня 2015 року. Проте, своє зобовязання не виконала і кошти не повернула. Просить суд стягнути з відповідачки борг в сумі 500 грн., відсотки за користування позикою в сумі 625 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

В судове засідання позивач не зявився. В поданій суду заяві він просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовільнити їх.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та дату судового засідання, про причини неявки не повідомила, заяву про відкладення розгляд справи не подавала. В запереченнях поданих суду позов не визнала, вказавши, що деякий час вона працювала у позивача продавцем і в рахунок заробітної плати взяла продукти харчування на суму 500 грн. Коли в подальшому вона відмовилася працювати в позивача він заставив її підписати розписку про те, що нібито вона позичила у нього кошти в сумі 500 грн. Будь-яких коштів в позивача вона не позичала, а розписку написала під примусом, так як позивач відмовлявся віддати їй паспорт. Просить суд в позові відмовити.

Перевіривши матеріали справи суд вважає можливим розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у справі письмових доказів.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 26 квітня 2015 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики на суму 500 грн. про, що свідчить написана відповідачем розписка.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував ту обставину, що грошові кошти або речі насправді не були одержані нею від позикодавця.

Відповідно до ст.1051 ЦК України, в даному випадку, рішення суд не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця.

За таких обставин, оскільки, відповідачка свого зобовязання не виконала, то суд вважає за необхідне стягнути з неї вказану суму боргу в розмірі 500 грн..

Що стосується стягнення процентів за договором позики, то такі вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із ч.2 ст.1048 ЦК Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

Оскільки сума позики не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то відсутні підстави для стягнення процентів за даним договором позики.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з сплаченого ним судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1046,1047, 1051 ЦК України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 500 (пятсот) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування боргу за договором позики від 26 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскарженим в апеляційний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Здолбунівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя