У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Мамаєвої О.В.,

при секретарі Баришніковій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва подання головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з поданням, в якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобов'язань покладених виконавчим документом, а саме виконавчим листом № 2-2215/2009 виданого 30.09.2009 року Івано-Франківським міським судом.

Вимоги заяви обґрунтував тим, що на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа. Від виконання рішення суду боржник ухиляється, у зв'язку з чим, на думку державного виконавця, слід обмежити його право на виїзд за межі України, оскільки виїзд боржника за кордон, на її думку, унеможливить виконання рішень суду.

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити за безпідставністю його вимог виходячи з наступного.

Згідно зі ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Зі змісту подання вбачається, що у Центральному відділі державної виконавчої служби ММУЮ на виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2215/2009 виданого 30.09.2009 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Ідея Банк" заборгованості у розмірі 111403,24 грн.

Державним виконавцем було здійснено ряд дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", спрямованих на примусове виконання виконавчого документу.

Так, згідно отриманої інформаційної довідки з ДФС України за результатами обробки запиту - інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно отриманної інформації з ПФУ України на запит від 07.06.2016 року про осіб-боржників, які отримують пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, про останнє місце работи за результатами обробки запиту інформації не знайдено.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно зареєстровано, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1.

08 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуженя.

14 червня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про примусовий привід боржника.

15 червня 2016 року державним виконавцем направлено виклик боржнику за адресою: м.Миколаїв, пров.Північний 2, з'явитися до відділу та надати пояснення щодо не виконання рішення суду.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з ч. ч.2, 4 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено. Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення подання державного виконавця не вбачається, оскільки до подання не долучено документів про те, що державним виконавцем відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" були прийняті всі можливі та необхідні заходи щодо виконання виконавчого документу протягом тривалого часу з дня відкриття виконавчого провадження. Зокрема, до подання не долучено жодних доказів про те, що боржник від виконання зобов'язань за виконавчими документами ухиляється; не долучено даних про те, що державним виконавцем приймалися заходи щодо виконання в примусовому порядку стягнення з боржника заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на майно, на яке накладено арешт. Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, суб'єкт подання не надав доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Таким чином, в задоволенні подання слід відмовити за безпідставністю його вимог. Керуючись ст.ст.377-1,208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва у 5-данний строк з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі , але не були присітніми у судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу у 5-деннний строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя О.В.Мамаєва