Справа № 135/1491/15-ц
Провадження № 2/135/7/16
РІШЕННЯ

іменем України

26.05.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Жмудь Л.В.,

з участю представників позивача Лобуренка С.В., ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства. Зазначив, що 24.02.2001 року він уклав із відповідачем шлюб, який був зареєстрований Ладижинським відділом реєстрації актів цивільного стану за актовим записом №14. Після одруження відповідач ОСОБА_3 переїхала до місця його проживання в Росію, де оформила російське громадянство. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 року - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_8. У свідоцтвах про народження дітей він записаний батьком. На даний час шлюб між ним та відповідачем розірвано. В липні 2015 року під час телефонної розмови ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_7 не його син. Тому він звернувся до суду із даним позовом та просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №195 від 31 травня 2001 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Муравленко, Ямало-Ненецького автономного округу РФ про народження ОСОБА_7.

ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначила, що вона з 24 лютого 2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 17.10.2014 року був розірваний. Під час шлюбу у них народились двоє синів: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зараз діти знаходяться на її утриманні та проживають разом з нею в АДРЕСА_1. Діти навчаються в школі № 3 м. Ладижин.

Вказала, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей: з моменту переїзду дітей в м. Ладижин він взагалі не займається їх вихованням, хоча один раз в два місяці буває в м. Ладижин та м. Тульчин Вінницької області, але в цей час він ні разу не намагався зустрітися з синами. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, які дуже часто хворіють, не спілкується з дітьми взагалі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Батько дітей не цікавиться шкільним життям синів, не відвідує батьківські збори. Зазначила, що увесь час вона та її батьки виховують дітей самостійно, створюють їм належні умови виховання, купляють одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дітей, забезпечують навчання та розвиток їх здібностей.

На її прохання надати дозвіл на вивіз дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення ОСОБА_5 заперечував, в зв'язку з чим дане питання вирішувалось в судовому порядку. ОСОБА_5 добровільно не надає кошти на утримання дітей, хоча має постійний заробіток та може надавати матеріальну допомогу, але навмисно ухиляється від цього. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дітьми. Діти не знають його, як свого батька, не мають до нього родинних почуттів. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей вона звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 (процесуальний статус сторін вказано згідно з первісним позовом) - адвокат Лобуренко С.В. подав заяву про залишення без розгляду позову ОСОБА_5 про оспорювання батьківства.

Дана заява підлягає вирішенню судом окремо.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні зустрічний позов до ОСОБА_5, про позбавлення батьківських прав підтримали. Відповідач та її представник додатково пояснили, що ОСОБА_5 зовсім не цікавиться дітьми, жодним чином матеріально не допомагає. Вона не забороняє дітям бачитись із батьком у визначені органом опіки дні, однак він сам цього не бажає. Дітям ніколи не телефонує, посилки, листи не надсилає. Коли між ними був спір про поділ майна, відповідач був в Україні в 2015 році, їй телефонував, а за дітей не питав взагалі. В ході розгляду справи ОСОБА_3 повідомила, що в результаті тривалої несплати ОСОБА_5 аліментів виникла значна заборгованість. Дану заборгованість позивач погасив після її неодноразових звернень до судового пристава в Росії, оскільки він мав виїзджати з Росії, а із заборгованістю його б не випустили. Коли в 2013 році діти були в таборі, позивач приїзджав, однак не у встановлений день, хотів забрати з табору дітей без її відома, йому дітей не віддали. Позивач працює вахтово, приїздить щороку в Україну на тривалий час, однак з дітьми не зустрічається. Востаннє, коли син захворів, відповідач не цікавився, хоча знав про хворобу, бо був в школі.

Позивач ОСОБА_5 зустрічні позовні вимоги не визнав, заперечив проти позову. В судовому засіданні пояснив, що він проживає в м. Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації. Їх сімейні стосунки із ОСОБА_3 погіршились влітку 2013 року, в 2014 році розірвали шлюб. Після цього вона все робила, щоб він не зустрічався із дітьми. Дітей він не бив, міг дати під затильника за те, що щось не так зробили. Заборгованість по аліментах він погасив всю. Дозвіл на виїзд дітей на проживання за кордон не дав тому, що йому не сказали куди вони їдуть і за що житимуть. В Україні він буває 2-3 рази на рік. В 2013 році ОСОБА_3 виходила із дітьми надвір і він зустрічався із ними під її наглядом. Весною 2014 року він зустрічався із сином ОСОБА_9, з ОСОБА_7 не зустрічався. ОСОБА_9 казав, що мати не дає йому спілкуватись з ним. Його брат звертався в Ладижинську міську раду для встановлення днів та годин зустрічей із дітьми. Даних годин і днів недостатньо, однак він не звертався із заявами про збільшення днів та годин. З днем народження дітей практично не вітав з 2014 року.

В Україні перебуває на даний час з 24 квітня 2016 року і в травні знову повертається в Росію. В школі був в травні 2016 року, дивився журнал обох дітей, успішність їх навчання погіршилась. Коли був в школі, то дітей не бачив: одного разу ОСОБА_8 хворів, на що хворів - не знає, не питав, другий раз був на змаганнях. ОСОБА_10 бачив біля школи, не хотів спілкуватись. Також ходив до школи в 2014 та 2015 роках. На батьківські збори не ходив, тому, що рідко приїзджає. Якби відповідач йому сказала, що потрібно лікувати дітей, він би надав додаткові кошти. Про те, що діти хворіли він не знав.

В суді під час розгляду справи про стягнення аліментів не визнавав позов, бо залишив ОСОБА_3 70000 доларів США, вважав, що їй цього достатньо. Дітям допомагав матеріально в 2014, 2015 роках, коли зустрічався, то давав кишенькові кошти. В 2015 році зустрічався з ОСОБА_2 два рази. Обидва рази зустрів його випадково. Номера телефону дітей не має, коли зустрічався, то не запитував. Дітям свій номер не давав, бо в них є. Користується інтернетом, зареєстрований у соціальних мережах. Однак, коли працює в Росії, то там поганий інтернет, бо працює вахтовим методом у віддалених районах, тоді користується лише телефоном. Протягом 2013-2016 років дітям посилок з Росії не висилав.

11.01.2016 року представником позивача ОСОБА_11 на даний позов було подано заперечення, в якому він повідомив, що ОСОБА_3 сама перешкоджає дітям зустрічатися з батьком, тому ОСОБА_5 вимушений звернутися про визначення порядку спілкування з дітьми через рішення виконкому Ладижинської міської ради. Від спілкування та утримання дітей ОСОБА_5 ніколи не відмовлявся.

Представник позивача ОСОБА_2 суду повідомив, що в 2010 році діти переїхали жити з Росії в м. Ладижин. В 2013 році ОСОБА_5 та ОСОБА_3 посварились, з того часу разом не живуть. За дорученням брата він звертався в міську раду для визначення днів та годин спілкування з дітьми. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми. До органу опіки не звертались через перешкоди в спілкуванні, бо були зайняті іншими судами. Брат передавав дітям солодощі, купував спортивну форму. ОСОБА_3 ніколи не казала, що діти хворіють і потребують лікування.

Преставник позивача Лобуренко С.В в судовому засіданні зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька, і вважає, що такий захід є передчасним.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу без її присутності, направивши при цьому суду витяг із протоколу засідання комісії із захисту прав дитини та висновок органу опіки та піклування. Представник органу опіки та піклування ОСОБА_12 в судовому засіданні 20.01.2016 року повідомила, що на засіданні комісії спілкувались із дітьми, з матір'ю, її батьками. Діти повідомили, що батько не цікавиться ними, не приїздить до них.

Згідно з ч. 1 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Оскільки діти сторін по справі - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на час розгляду справи досягли 15 річного та 13 річного віку відповідно, тому судом визнано доцільним вислухати їх думку з приводу спору.

В судовому засіданні ОСОБА_8 повідомив, що вважає, що батька потрібно позбавити батьківських прав, оскільки він погрожував матері, а їх погрожував здати в інтернат. Спілкуватись із батьком він не хоче. Востаннє бачив його близько двох років тому біля будинку, він приніс фрукти. По телефону з ним не спілкується. Собі купив телефон за кошти, які отримав на день народження, батько не давав. З днем народження батько не вітає. В школу та в спортшколу батько не навідувався. Зазначив, що зареєстрований в соціальних мережах, однак батько в друзі не просився. Коли батько приїзджав в дитячий табір «Артек», до виходу вони з братом не ходили, бо боялись батька, а матері там не було. Батько не запитував його номер телефону.

В судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив, що він не проти того, щоб батька позбавили батьківських прав. За 4 роки бачив його 3 рази. Востаннє бачив в п'ятницю біля школи, не хотів спілкуватись. Зареєстрований в соціальній мережі, батька в друзях у нього немає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, вислухавши думки дітей, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 26 Конституції України, іноземці користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Вказана норма знайшла своє підтвердження і в ст. 3 Закону України «Про правовий стату іноземців та осіб без громадянства». Крім того, частиною 3 вказаної статті встановлено, що іноземці зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів.

З позовної заяви та пояснень відповідача і її представника вбачається, що ОСОБА_3 як на підставу для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав посилалась на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини).

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини).

Відповідно до змісту ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до змісту ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права і обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_3. Під час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, діти залишились проживати з матір'ю. На даний час діти навчаються в Ладижинській ЗОШ І-ІІІ ступенів №3. Відповідач постійно проживає за межами України - в Росії.

Вказані обставини визнаються сторонами та підтверджуються матеріалами справи, зокрема копією свідоцтва про одруження, рішенням Ладижинського міського суду від 17.10.2014 року, довідками Ладижинській ЗОШ І-ІІІ ступенів №3.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 разом із дітьми не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням синів не займається, матеріально не допомагає. Батько не піклується про дітей, не проявляє турботи про стан їх здоров'я та належні умови розвитку та зростання. Викладене підтверджується, зокрема, наступними доказами.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом РАЦС м.Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_7, громадянин Росії.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданим відділом РАЦС м.Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_8, громадянин Росії.

З копії заяви засвідченої приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області вбачається, що 07.02.2013 року ОСОБА_5 дав свою згоду на імміграцію на територію України дружини ОСОБА_3, громадянки Росії та дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 24.12.2013 року вбачається, що було встановлено ОСОБА_5 години та дні зустрічей з синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 17.10.2014 року було розірвано та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, починаючи з 07.02.2014 року. Під час розгляду справи ОСОБА_5 позов про стягнення аліментів не визнавав, посилаючись на передачу ОСОБА_3 значної суми коштів.

З копії ухвали суду Ямало-Ненецького автономного округу від 14.07.2015 року вбачається, що дозволено примусове виконання на території РФ рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 17.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку.

З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.06.2015 року вбачається, що було задоволено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька на відпочинок та оздоровлення дітей. При цьому судом було встановлено, що батько відмовляється надати нотаріальний дозвіл на виїзд дітей за межі України для відпочинку та оздоровлення.

З копій довідок виданих 20.10.2015 року Ладижинської ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 вбачається, що батько ОСОБА_5 участі у виховані синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не приймає, не відвідує батьківські збори, шкільним життям дітей не цікавиться.

З характеристики виданої директором школи №3 ОСОБА_14 та класним керівником ОСОБА_15 вбачається, що учень ОСОБА_7 навчається в 8-А класі, має навчальні досягнення в основному середнього і достатнього рівня. Мати ОСОБА_3 приділяє належну увагу вихованню сина. Відомості про те, що батько цікавився навчанням сина надані класним керівником лише за квітень та травень 2016 року.

Згідно постанови судового пристава-виконавця по м. Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу від 17.08.2015 року видно, що судовий виконавець в Російській Федерації відкрив виконавче провадження по виконанню виконавчого документу про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на утримання дітей. При цьому, згідно п. 2 постанови зазначено, що вимога по примусовому виконанню виконавчого документа підлягає негайному виконанню, - на протязі доби з часу отримання копії постанови. Згідно п. 7 постанови боржника попереджено про те, що в разі невиконання без поважних причин у вказаний строк, судовим виконавцем може бути винесено постанову про тимчасове обмеження на виїзд боржника з Російської Федерації.

З довідки Ладижинського МТМО від 15.10.2015 року видно, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8 хворіли, зокрема, в 2013, 2015 роках.

З оглянутої в судовому засіданні медичної книжки видно, що ОСОБА_8 проходив огляд в лікарні, хворів в 2016 році, зокрема 04.05.2016 року.

З копій довідок наданих тренером ДЮСШ Ладижинської ТЕС ім. Сагаєва ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 займаються в ДЮСШ з 2010 року, однак за весь час спілкування з батьком не відбулось, батько ОСОБА_5 не цікавиться їх вихованням.

З копій дипломів та грамот виданих ОСОБА_8 вбачається, що він з 2012 року по 2014 рік займався у різних спортивних секціях та у змаганнях займав призові місця.

З копій грамот та дипломів виданих ОСОБА_7 вбачається, що він з 2013 року по даний час займається у різних спортивних секціях та у змаганнях займає призові місця, приймає активну участь у шкільних заходах.

Із заяви про призначення годин та днів зустрічей від 19.11.2013 року видно, що її було подано до Ладижинської міської ради представником ОСОБА_5 - ОСОБА_2

З рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 24.12.2013 року встановлено години та дні зустрічей ОСОБА_5 з синами, а саме з 11 до 16 год. два рази на місяць.

Із витягу з протоколу № 4 засідання комісії із захисту прав дитини Ладижинської міської ради видно, що комісія слухала питання про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно дітей. В результаті обговорення комісією було вирішено клопотати перед виконавчим комітетом про подання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав.

Згідно постанов судового пристава-виконавця м. Муравленко по Ямало-Ненецькому автономному округу від 11.12.2015 року, та від 26.01.2016 року видно, що судовим виконавцем виконавчий лист про стягнення аліментів направлено по місцю роботи ОСОБА_5 Визначено розмір заборгованості за період з 07.02.2014 року по 31.12.2015 року, яка склала 137728,56 руб. В зв'язку з погашенням боржником заборгованості 26.01.2016 року встановлено, що станом на 01.01.2016 року сума заборгованості по аліментах відсутня.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 не спілкується з дітьми, не турбується про забезпечення дітей доступом до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей.

Пояснення позивача про те, що він ознайомившись із успішністю навчання дітей в травні 2016 року встановив, що успішність навчання дітей погіршилась, жодним чином не спростовує доводи відповідача про те, що батько не приділяє уваги навчанню дітей, не переймається створенням належних умов для отримання дітьми освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення батька від виховання дітей.

При цьому, посилання позивача та його представників на те, що відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, позивачем не доведене, оскільки не підтверджене жодними доказами.

Пояснення представника позивача про те, що ОСОБА_5 не мав часу звертатись до органу опіки та піклування із відповідними заявами, оскільки був зайнятий іншими справами не може вважатись поважною причиною такого незвернення, в разі якщо батьку, який прагне брати участь у вихованні дитини, дійсно забороняють спілкуватись із дітьми.

Також не заслуговують на увагу й пояснення позивача про те, що органом опіки та піклування було надано замало часу для спілкування з дітьми, оскільки він в судовому засіданні пояснював, що у встановлені дні та години ніколи з дітьми не спілкувався. Тобто він взагалі не використовував встановлені дні та години для спілкування з дітьми.

Щодо посилання представника позивача на те, що останній рідко буває в Україні, тому не може приділяти належної уваги дітям, то таке пояснення суперечить поясненням самого позивача про те, що він кожного року 2-3 рази приїжджає в Україну, в 2014 році з сином ОСОБА_10 не зустрічався взагалі, а в 2015 році двічі бачився із сином ОСОБА_17 випадково зустрівши його.

Суд вважає, що така байдужість батька до дітей є результатом свідомої поведінки батька, та результатом його волевиявлення по нехтуванню ним своїми батьківськими обов'язками.

Посилання на те, що батько декілька разів на рік буває в Україні не спростовує таких висновків суду, зважаючи на те, що навіть в ці періоди перебування батько не вживав належних заходів для виявлення своєї турботи про дітей, практично не спілкувався з дітьми.

Крім того, позивач пояснював, що має мобільний телефон, однак не брав номер телефону дітей щоб телефонувати безпосередньо їм.

Позивач мав можливість спілкуватись, чи принаймні спробувати спілкуватись з дітьми шляхом зв'язку через мережу інтернет, по телефону, міг проявити свою батьківську турботу шляхом листування. Однак цього не робив.

Посилання позивача на те, що діти заблокували йому доступ до своїх сторінок в соціальних мережах нічим не підтверджено, та спростовується зокрема поясненнями самих дітей.

Пояснення позивача в судовому засіданні про те, що він передав через класного керівника сину 500 грн. спростовується довідкою, наданою Ладижинською ЗОШ І-ІІІ ступенів школи №3 від 25.05.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 - батько учня 8-А класу ОСОБА_7 передав батьківському комітету благодійний внесок в сумі 50 грн. на ремонт школи, класний керівник від нього ніяких коштів не отримувала.

Щодо посилання позивача на сплату ним аліментів та повне погашення заборгованості за аліментами, то дана обставина не може беззаперечно свідчити про виконання батьком батьківських обов'язків.

Встановлено, що при розгляді справи про стягнення аліментів ОСОБА_5 заперечував проти їх стягнення. Аліменти визначені в зв'язку з ухиленням батька від матеріального утримання дітей рішенням суду, яке є обов'язковим до виконання. Погашення заборгованості по аліментах було проведено лише після відкриття виконавчого провадження по їх примусовому стягненню. При цьому в разі їх несплати боржника могло бути позбавлено права на виїзд за межі Росії.

Разом з тим, суд вважає, що несплата позивачем аліментів в добровільному порядку протягом значного період часу (зважаючи, що рішенням про стягнення аліментів було встановлено, що вони підлягають сплаті з 07.02.2014 року, а сплата заборгованості по аліментах відбулась 26.01.2016 року) свідчить про невиконання батьком його обов'язку по утриманню дітей протягом значного часу.

Посилання позивача та його представника на те, що в разі добровільної сплати аліментів їх було б стягнуто двічі, є безпідставним.

Сторони визнали в судовому засіданні, що позивач погасив заборгованість по аліментах, нараховану до 2016 року.

Надана позивачем квитанція «Укрпошти» від 21.05.2016 року про перерахування 1000 грн. аліментів на користь «ОСОБА_3» свідчить лише про часткове виконання рішення суду про стягнення аліментів на дітей.

З копії виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.05.2016 року по рахунку ОСОБА_3 вбачається, що на її рахунок 23.03.2016 року поступили кошти в сумі 9651,48 руб. Що підтверджує пояснення відповідача, проти чого не заперечували представники позивача про те, що вказана сума є надходженням аліментів за січень 2016 року.

Таким чином позивач має заборгованість по аліментах за період з лютого по квітень 2016 року.

Надані представником позивача в судовому засіданні: довідки з лікарні м. Муравленко про непрацездатність позивача з 02.02.2016 року по 12.02.2016 року, зважаючи на підстави позову, не може свідчити про неможливість виконання батьківських обов'язків протягом 2013-2016 років, оскільки відомості про непрацездатність зазначені лише протягом незначного проміжку часу. А довідки лікарні про те, що ОСОБА_5 не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, довідка про відсутність судимості, характеристика на сім'ю, видана дитячим садочком м. Муравленко не стосуються підстав заявленого позову, оскільки позов пред'явлено в зв'язку з невиконанням батьком своїх батьківських обов'язків починаючи з 2013 року.

Довідка від 18.04.2016 року видана ООО «Сервис-Интегратор» Туруханського району Район Крайньої Півночі, про те що ОСОБА_5 дійсно знаходився в період з 25.02.2016 року по 20.04.2016 року на робочій вахті не спростовує висновків суду про те, що відповідач не цікавиться дітьми та не приділяє їм уваги.

Позитивна характеристика позивача з місця роботи не є свідченням належного виконання батьківських обов'язків.

Даючи оцінку рішенню виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 29.04.2016 року згідно якого було відмовлено у видачі висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з п. 54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі Хант проти України зазначено, що між інтересами дитини та інтересами

батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п.90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування, оформлений рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 29.04.2016 року, жодним чином не вмотивований. При цьому, суд враховує, що комісією із захисту прав дитини Ладижинської міської ради було ухвалено клопотати перед виконавчим комітетом про подання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

Проте, жодного обґрунтування прийнятого рішення органом опіки та піклування у висновку не наведено, не зазначено з яких підстав орган опіки не погодився із рішенням комісії із захисту прав дитини.

Крім того, суд враховує й інтереси дітей, які висловили свою думку в судовому засіданні про позбавлення батька батьківських прав, вказували, що він їм погрожував. Враховуючи думку дітей суд вважає, що діти жодним чином в більшому обсязі ніж на даний час не страждатимуть через відсутність батьківського піклування чи через неповноцінне виховання, відсутність емоційної підтримки батька, оскільки вони і в даний час не відчувають такої підтримки та піклування.

При цьому слід відмітити, що жодного роз'єднання сім'ї в результаті позбавлення батьківських прав не відбудеться, оскільки діти і на даний час практично не спілкуються з батьком, ним не виховуються. Діти продовжать проживати з матір'ю, яка їх виховує та піклується про них.

Доводи представника позивача Лобуренка С.В. про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вини в його діях немає, тому позбавлення батьківський прав є передчасним спростовуються наступними обставинами.

Так, дійсно у залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності).

Проте судом встановлено, що ОСОБА_5 постійно перебуває за кордоном, тому застосовувати до нього превентивні заходи впливу неможливо, а докази надані відповідачем свідчать про байдуже ставлення до фізичного та духовного виховання дітей, їх стану здоров'я, та про свідоме ухилення позивача від обов'язків, як батька дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 самоусунувся від виховання синів, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не займається їх вихованням, не проявляє турботи. Не вживав належних заходів для спілкування з дітьми та їх виховання, хоча мав таку можливість, тобто не виконує належним чином батьківські обов'язки.

Тому, з метою захисту прав і свобод неповнолітніх дітей, враховуючи їх інтереси, зустрічний позов підлягає задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити, що в разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, в разі прояву батьком турботи про долю дітей, згідно положень ст. 169 СК України батько зможе звернутись до суду із заявою про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 належним чином документально підтверджені судові витрати, що складаються із 487,2 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу, тобто на загальну суму 3487,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 150, 155, 164-167, 171 СК України, ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с. Калініно Тульчинського району Вінницької області, Україна, громадянина Росії, батьківських прав відносно дітей:

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації (актовий запис про народження № 195 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, місце реєстрації - відділ ЗАЦС м. Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу);

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації (актовий запис про народження № 476 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року, місце реєстрації - відділ ЗАЦС м. Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3487,2 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляція протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Суддя: