Провадження № 22-ц/783/2272/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» суму боргу за кредитним договором у розмірі 75900 грн.84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

Рішення оскаржила відповідач ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необгрунтованим. Задовольняючи позов, суд посилався на п.2.8 кредитного договору, який в даний час оспорюється нею в Шевченківському районному суді м.Києва, а відтак суд порушив норми процесуального права в частині відмови у зупиненні провадження у справі. Крім цього, суд задовольнив позовну вимогу банку про стягнення штрафу в розмірі 2600 грн., однак з кредитного договору не вбачається права Банку стягувати неустойку (штраф, пеню). Крім цього, судом в порушення вимог ст.360-7 ЦПК України не застосовано правову прозицію ВСУ висловлену у справі №6-240цс14, у якій зазначено, що умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідчкою вони не підписувались. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення комісійної винагороди та штрафу.

Сторони у справі в судове засідання не з»яваились, тому у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони належним чином повідомлені про розгляд, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень , а відтак перешкод для розгляду справи у відсутності сторін немає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 19 червня 2014року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір N 500947969 (а.с.4-6).

Відповідно до умов даного Договору ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 51587,60 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % річних на строк до 20 червня 2019 року.

Пунктом 2.8 Договору встановлені розміри комісійної винагороди, яка сплачується клієнтом за управління кредитом та виконання операцій.

У п.13 розділу №2 договору передбачено, що у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та /або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом №1 цього Договору та/або інших платежів за Договором позичальник зобов»язується сплатити банку штраф у розмірі 50,00 грн. за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення Прострочення платежу.

При цьому у випадку, якщо Прострочення платежу триває п»ять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту Позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу.

Одним Простроченням платежу вважається випадок, коли Позичальник не забезпечив наявність на рахунку суми, яка є не меншою ніж сума чергового платежу за Договором у розмірі, що визначений цим Договором, зобов»язання з сплати якого настало.

Додатком N 1 до договору встановлений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Позивач свої зобов»язання щодо надання кредиту виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, що стверджується розрахунком боргу заборгованості за кредитом (а.с.13).

Відповідно до вказаного розрахунку, наданого позивачем, борг відповідачки станом на 20 жовтня 2015року складає: 50446,37 грн.- тіло кредиту, 9404,33грн - сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом, 13650,14 грн. - коміся, 2600,44 грн.- штраф, всього - 76101,28 грн. (а.с.13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач скористалася кредитними коштами, але свої зобов'язання за договором належним чином не виконала. Її заборгованість за кредитним договором станом на 20 жовтня 2015 року склала у загальній сумі76101,28грн.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст..611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вбачається з договору кредиту та наведено вище позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф за порушення зобов»язання, який становить в сукупності 200 грн. за кожний випадок допущеного Прострочення платежу.

З Розрахунку заборгованості чітко вбачається, що позивачу нарахований штраф за Прострочення платежів за останній рік, що відповідає вимогам Цивільного Кодексу України та в розмірі передбаченому Договором, а відтак доводи апеляційної скарги щодо безпідставності нарахування штрафу в розмірі 2 600 грн. є необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору.

Щодо доводів позивача про те, що суд порушив вимоги процесуального права, оскільки не зупинив провадження у справі до вирішення справи, яка розглядається Шевченківським районним судом м.Києва про визнання недійсним п.2.8 договору кредиту, колегія суддів вважає, що такі не дають підстав для скасування рішення у зв»язку з наступним.

У п.33 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз»яснено, що суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Як вбачається з позовних вимог предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором в цілому ( тіло кредиту 50446,37 грн., відсотки 9404,33 грн., комісії -13650,14 грн. та штрафу 2600грн.), предметом позову у справі до вирішення якої відповідач просить зупинити провадження є визнання недійсними окремих положень кредитного договору, що в цілому не вплине на вирішення даної справи.

Крім цього, згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, однак відповідачка в порушення даних вимог процесуального закону не надала суду доказів, що у справі на яку вона посилається відкрито провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року в і д х и л и т и.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А .В. Ніткевич

ОСОБА_3