АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/9126/15-ц Головуючий суддя І інстанції Ященко С. О.
Провадження № 22-ц/790/2949/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.

при секретарі - Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилається на те, що 4.10.2013 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 24 000 грн., про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики повернення боргу повинно було здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 14.11.2013 року. У порушення умов договору відповідач у вказані договором строки позику не повернув. Позивачем 15.07.2015 року на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення заборгованості у розмірі 24 000 грн., але відповідач у визначений строк борг не повернув. Після пред'явлення позову до суду, 16.01.2016 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу грошову суму у розмірі 5 000 грн. до ОСОБА_1, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 40 252, 39 грн. та судовий збір у розмірі 437, 62 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 19 000 грн., інфляційні витрати у розмірі 19 250, 11 грн., річні у розмірі 1 490, 01 грн., судові витрати у розмірі 397, 40 грн., а всього 40 137 (сорок тисяч сто тридцять сім) грн. 52 коп. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, та ухвали нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що розписка, яку надав позивач на підтвердження укладання договору позики та його умов, не містить умов про нарахування за укладеним між ним та ОСОБА_2 договором позики процентів та інфляційних витрат. У зв'язку із чим він вважає, що проценти та інфляційні витрати стягнуті з нього судом неправомірно.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, який оформлено розпискою.

Відповідно до умов розписки ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти на суму 24 000 грн., які зобов'язався повернути у строк до 14.11.2013 року.

Вдповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов'язання не виконав, у визначені договором строки погашення заборгованості не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 18.01.2016 року склалась заборгованість у розмірі 19 000 грн. (24000грн.-5000грн.).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України наступає незалежно від того, зазначено про це в договорі чи ні, оскільки така відповідальність прямо передбачена законом.

Як вбачається із розписки від 16.01.2016 року, ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 частину боргу у розмірі 5 000 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов'язання не виконав, у визначені договором строки погашення заборгованості не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 18.01.2016 року склалась заборгованість у розмірі 19 000 грн. та про необхідність з ОСОБА_1 інфляційних витрат та 3% річних на підставі ст..625 ЦК України.

Між тим, суд першої інстанції не навів розрахунку нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

При перевірці розрахунку позивача про нарахування інфляційних витрат та 3% річних судова колегія приходить до наступного.

Інфляційні втрати позивача за період з 14.11.2013 року по 16.012016 року становлять 19171,2 грн. виходячи з такого розрахунку.

Інфляція за період з з 14.11.2013 року по 16.012016 року становить 79,88% (індекси 1,005 (за грудень 2013 року) Х 1,249 (за 2014 рік) х 1,433 (за 2015 рік) : 100 - 100.)

24000 грн. : 100 х 79,88 % = 19171,2 грн.

Три відсотки річних за 793 дні періоду з 14.11.2013 року по 16.012016 року становлять 1562,21 грн.

24000 : 100 х 3 = 1562,21 грн.

Між тим, в межах заявлених вимог, 3% річних підлягають стягненню у сумі 1490,01 грн.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає борг у розмірі 19 000 грн., інфляційні витрати у розмірі 19 171, 20 грн., 3% річних у розмірі 1 490, 01 грн., судові витрати у розмірі 396, 61 грн., а всього 40 057 грн. 82 коп

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в частині сум стягнення, підставою для чого, згідно п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 України задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року змінити в частині стягнення інфляційних витрат та загальної суми стягнення та судових витрат, викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 19 000 грн., інфляційні витрати у розмірі 19 171, 20 грн., 3% річних у розмірі 1 490, 01 грн., судові витрати у розмірі 396, 61 грн., а всього 40 057 грн. 82 коп».

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -