АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8675/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2894/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.

Суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.

при секретарі Коротун І.В.

за участю: представника скаржника ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2016 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1, об?єм двигуна 1598 куб.см., 2013 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_6, шляхом його вилучення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» в рахунок погашення заборгованості відповідно до кредитного договору №50009866 від 05 серпня 2013 року на загальну суму 343 265,23 грн. та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у п. 5.4 Договору застави транспортного засобу № 50009866 від 28 серпня 2012 року для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати, а саме: судовий збір по 979,67 гривень з кожної та по 2500 гривень з кожної витрат на правову допомогу.

В задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на проведення виконавчого провадження відмовлено.

З даним рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_6 та подав на нього апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд дійшов невірного висновку про недобросовісність набуття нею права власності на автомобіль та вичерпання позивачем свого права на звернення стягнення на предмет застави, внаслідок отримання виконавчого напису.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, що зявились в судове засідання приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 50009866, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати кредит у розмірі 101 210 гривень 58 копійок, що еквівалентно на дату укладення договору 12420,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною відсотковою ставкою 9,90% з цільовим призначенням, для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1, об?єм двигуна 1598 куб. см., а ОСОБА_5 зобов?язалася прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно із графіком погашення кредиту.

Також, керуючись п. 1.6. Договору між позивачем і відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу № 50009866 від 08 серпня 2013 року, згідно якого з метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором ОСОБА_5 передав у заставу автомобіль: марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1, об?єм двигуна 1598 куб. см., заставною вартістю 134 947,44 гривні.

З матеріалів справи встановлено, що з вересня 2013 рок, порушуючи умови кредитного договору, ОСОБА_5 припинила виконувати зобов?язання з ним і стала сплачувати щомісячні платежі з порушенням встановленого терміну, а з грудня 2013 року не здійснювала належні платежі.

Позивачем, у зв?язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов?язань за договором, надсилалися нагадування: 04 грудня 2013 року, 03 січня 2014 року, 05 лютого 2014 року, 17 лютого 2014 року, 04 березня 2014 року.

07 березня 2014 року відповідачу ОСОБА_5 надіслана вимога щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка не була вручені і повернулася за сплином терміну зберігання.

Матеріалами справи підтверджується, що загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає поверненню становить 343 265 гривень 23 копійок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Нормами статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або це строк визначений моментом предявлення вимог, позика має бути повернене позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник не повернув позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов?язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно положень ст.ст. 19,20 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов?язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов?язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 2.1.1 Договору застави визначено, що у разі невиконання ОСОБА_5 умов кредитного договору позивач має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному у розділі 5 Договору застави, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію.

Відповідно до п. 5.4 Договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису.

З матеріалів справи встановлено, що 23 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави, тобто автомобіль.

Необхідно зазначити, що дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобовязальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК зазначено, що зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).

Слід також зазначити, що наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами. Тобто саме по собі вчинення виконавчого напису, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобовязальних правовідносин між сторонами договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет застави.

Також судом, згідно відповіді Територіального регіонального сервісного центру МВС України у Кіровоградській області встановлено, що автомобіль марки VW, модель Polo Sedan XW8ZZZ61ZDG060940, об?єм двигуна 1598 куб. см., зареєстрований за ОСОБА_6.

Далі, встановлено, що згідно ч. 3, 4 ст. 4 та ч. 1 ст. 23 Закону Україна «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Тобто, застава автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1598 куб. см., 2013 року випуску, є забезпечувальним обтяженням даного майна.

Згідно ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 2 статті 12 цього Закону реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Позивач не давав жодної згоди на відчуження боржником (заставодателем) Предмету застави .

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічна норма міститься у положеннях ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», згідно якої заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до п. 1.6. Договору застави, наступні застави Предмету застави за цим Договором, передача його у найм, оренду, позичку, лізинг інше користування тощо, дозволяються лише за попереднім письмовим дозволом Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, виходячи з вищенаведеного.

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2016 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

КОПІЯ ВІРНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ ОСОБА_1