Провадження № 2/344/4936/16
У Х В А Л А

11 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовський С.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання проведених електронних торгів такими, що проведені з порушенням вимог закону, визнання протоколу проведення електронних торгів недійсними, відновлення положення, яке існувало до порушення, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони державній виконавчій службі Івано-Франківського міського управління юстиції передавати майно, а саме предмет іпотеки нежитлові підвальні приміщення в м. Івано-Франківську по вул. Тринітарська, 13, які належать на праві власності ОСОБА_1, третій особі без самостійних вимог ОСОБА_2 до вирішення справи по суті та накласти арешт на вказане майно.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області частково задоволено апеляційну скаргу позивача, який просив про скасування ухвали місцевого суду, та просив апеляційний суд про накладення арешту на спірне майно. Однак за ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02/11/2016 р. не задоволено прохання позивача про забезпечення позову, про що позивач просив відповідний апеляційний суд та, не відмовлено у проханні позивача за його апеляційною скаргою в частині забезпечення позову. Натомість питання забезпечення позову повторно передано місцевому суду на новий розгляд.

Так, до компетенції місцевого суду не належить вирішення прохань позивача за його апеляційною скаргою, звернених до апеляційного суду.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із загальних засад правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Тому місцевий суд також не наділений компетенцією на розгляд апеляційної скарги, в частині перегляду ухвали цього ж місцевого суду.

Крім цього позивач просив суд заборонити органу ДВС передавати майно його покупцю переможцю прилюдних торгів.

Отже спір спрямовано щодо припинення прав третьої особи, а заяву про забезпечення позову спрямовано проти права покупця на отримання придбаної речі.

Таким чином позивач подав позов проти прав третьої особи, однак не зазначив вказану особу в якості відповідача чи, в якості третьої особи.

При цьому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Так відносини із прилюдного продажу майна на виконання судового рішення належать до консенсуальних, не належать до реальних, оформлення прав покупця здійснюється правоохоронним інститутом нотаріатом України, а не державним виконавцем, а тому заборона передавати річ не забезпечить мети, про яку вказує позивач в заяві про забезпечення позову.

Крім цього прилюдні торги здійснюються на виконання судового рішення.

Отже зміст заяви вказує не на забезпечення виконання судового рішення, що може бути утруднено в майбутньому, а навпаки, на перешкоджання у реалізації судового рішення яке набрало законної сили.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові №9 від 22.12.2006. з відповідними змінами та доповненнями,,Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За таких обставин заява про забезпечення позову є формою зловживання правом на звернення до суду. Однак суд не є засобом для сторін не сприяє сторонам в зловживанні правами та не толерує цього.

Так само судом не досліджено будь-яких доводів позивача по суті його вимог щодо вирішення спору.

При цьому в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02/11/2016 р. не вказано на правову норму процесуального закону, яка передбачає передачу розгляду частини прохань за апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду на розгляд відповідного місцевого суду.

Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Право на справедливий суд передбачено в ст. 6 Конвенції.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Бородовський С.О.