Справа № 456/1133/16-ц
Провадження № 2/456/1051/2016
РІШЕННЯ

іменем України

24 травня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Пака В. М. ,

при секретарі Дяк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд -

Встановив:

12.04.2016 року в суд поступила позовна заява ОСОБА_1 який просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь суму позики у розмірі 65 789 грн. за невиконання зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог покликається також на те, що відповідач ОСОБА_2, позичив у нього гроші в розмірі 65 789 грн. про що написав особисто письмову розписку від 10.02.2014 року.

У відповідності до умов позики, що зазначено в розпизці, відповідач зобов'язався сплачувати борг частинами по 2 741, 59 грн. щомісячно до 01 січня 2016 року, з того часу він неодноразово телефонував відповідачу і зустрічався з ним з проханнями повернути позику, однак, кошти досі йому не повернуто.

Позивач ОСОБА_1 у попередньому судовому засіданні 06.05.2016 року позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, стягнути з відповідача 65 789 грн. боргу та судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 на 24.05.2016 року не з'явився, однак подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує повністю. А.с.13. Також подав заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача 122 699 грн. боргу, з яких: 65 789 грн. сума основного боргу та 56 910, 27 грн. інфляційне збільшення боргу. а.с.15.

Відповідач ОСОБА_2 на виклики до суду на 06.05.2016 року та на 24.05.2016 року не з'явився хоча був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи та не повідомив суд про причини своєї неявки, що суд розцінює як неявка без поважних причин, а тому згідно вимог ст. 169 ч. 4 ЦПК України суд має право у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання без поважних причин прийняти заочне рішення по справі на підставі наявних по справі доказів. А.с. 7-12.

Дослідженими доказами по справі доведено, що позовні вимоги підставні, підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

З розписки від 10.02.2014 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача гроші в сумі 65 789, 00 грн. до 01.01.2016 року зі сплатою частинами по 2 741, 59 грн. в місяць. А.с.17. Таким чином встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами ЦК України.

Стороною позивача наведено розрахунки, згідно яких заборгованість відповідача складає 65 789, 00 грн. основного боргу, 56 910, 27 грн. інфляційних втрат, 4 288, 00 грн. - трьох відсотків річних. А.с. 16.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні грошові кошти або інші речі, в позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1)він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2)позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до розписки відповідач повинен був сплатит борг до 01.01.2016 року, а тому час прострочення становить 4 місяці до дня подачі позову до суду та за цей період відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 3 324, 92 грн., а також три проценти річних від суми позики, оскільки в розписці не вказано таких, що становить 4 056, 09 грн.

Отже, в суді встановлено, що відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 65 789, 00 грн. про, що власноручно написав розписку з терміном повернення до 01.01.2016 року та повинен був сплачувати частинами по 2 741, 59 грн., однак кошти досі не повернуто, а тому задовільняє позовні вимоги частково та стягує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, а не з часу написання розписки, як це просить позивач в уточненій позовній заяві, а також три проценти річних від простроченої суми та сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169 ч. 4, 212, 215, ЦПК України і на підставі ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК України, суд -

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає АДРЕСА_2 заборгованість згідно договору позики від 10.02.2014 року в сумі 65 789 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 3 324, 92 грн, три проценти річні у розмірі 4 056, 99 грн. та 551, 70 грн. сплаченого позивачем судового збору при подачі позову до суду, а всього 73 722 (сімдесят три тисячі сімсот двадцять дві) грн. 61 коп.

В частині позову щодо стягнення інфляційного збільшення боргу на суму 56 910, 27 грн. відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з моменту його оголошення шляхом подачі апеляції, а відповідачу в той же термін шляхом подачі заяви в порядку передбаченому ст. 226 ЦПК України.

Головуючий-суддя В. М. Пак