13 грудня 2016 року м. Мукачево Справа №303/6730/16-ц
Номер рядка стат. звіту 38
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Слюсарчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району
про визнання права власності в порядку спадкування,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, який знаходиться на вул. Гагаріна, 93 в с. Горонда Мукачівського району (надалі Будинок).
Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за нею права власності на Будинок за батьком ОСОБА_3, який був його власником.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 328, 1216, 1220, 1223, 1268 Цивільного кодексу України.
В судове засідання позивач не зявилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при цьому підтримала позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 33).
Уповноважений представник відповідача у судове засідання також не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову не подав, тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи (ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України).
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-АГ №309377 від 24.03.1968 року, батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 10).
Із свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-ФМ №439918 від 31.05.1987 року (а.с. 11) вбачається, що позивач після реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 змінила прізвище з «Ліба» на «Гавраник».
Згідно з даними свідоцтва про смерть серії 1-ФМ №036098 (а.с. 21) ОСОБА_3 помер 25 червня 2006 року.
На підставі заповіту (копія дублікату, а.с. 22), який посвідчений 06 жовтня 2005 року секретарем Горондівської сільської ради Мукачівського району за реєстровим №157, ОСОБА_3 (21.03.1939 р.н.) заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день його смерті, і на що за законом матиме право своїй дочці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
Із довідки від 25.10.2016 №2124 (а.с. 20) вбачається, що згідно відомостей по господарських книг, Будинок побудований у 1965 році. Головою домогосподарства №93, який знаходиться на вул. Гагаріна в с. Горонда Мукачівського району на час його будівництва був ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Також, на день смерті ОСОБА_3, який помер 25.06.2006 року, в Будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружина), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зять), ОСОБА_1»яна Василівна, ІНФОРМАЦІЯ_5 (онука), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 (онука) (довідка від 04.10.2016, а.с. 23).
Згідно даних заяви посвідченої 24.10.2016 року секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району за реєстровим №156, ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадщини, в тому числі і обовязкової частки у спадщини за померлим чоловіком ОСОБА_3 (а.с. 24).
В матеріалах справи міститься технічний паспорт на Будинок за предметом позовних вимог (а.с. 12-18) з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок під літ. А (1965 року побудови), прибудова під літ. А' (1990 року побудови), котельня під літ. Б (1990 року побудови), сарай під літ. В (1965 року побудови), навіс під літ. Б (1990 року побудови), вбиральня під літ. Г, господарська будівля під літ. Д (1965 року побудови), гараж під літ. Е (1983 року побудови), навіс під літ. Ж, сарай під літ. З (1983 року побудови) , споруди №1-2, мощення під літ. І та колодязь під літ. к.
Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 25) позивач намагалася вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно за ОСОБА_3 в нотаріальному порядку, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на Будинок.
З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.
Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.
Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Як свідчать дані довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району (а.с. 23), на день смерті ОСОБА_3, який помер 25.05.2006 року, в Будинку була зареєстрована та проживала його донька, тобто позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 В свою чергу, ОСОБА_3 заповів все своє майно, зокрема і Будинок позивачу (а.с. 22). Інших спадкоємців на належне померлому майно не має (заява, а.с. 24).
Також суд приймає до уваги те, що роком забудови Будинку є 1965 рік (а.с. 20), тому воно не підлягало обовязковій державній реєстрації. Вказана обставина пояснює фактичну відсутність правовстановлюючих документів на Будинок.
По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем права власності на Будинок за померлим ОСОБА_3
Також, за результатами судового розгляду справи, судом не встановлено обставин щодо порушенням прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, внаслідок задоволення вимоги за предметом позову.
З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Будинку, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.
На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-228, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
1. Позов задоволити повністю.
2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, с. Горонда, вул. Гагаріна, 93 Мукачівського району Закарпатської області, і.к. НОМЕР_1) право власності, в порядку спадкування, на житловий будинок, який знаходиться на вул. Гагаріна, 93 в с. Горонда Мукачівського району Закарпатської області.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость