Єдиний унікальний номер 229/1270/16-ц Номер провадження 2/229/716/2016 Категорія 4
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю ,

в с т а н о в и в :

11.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, свої позовні вимоги обґрунтовав тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 В даній квартирі, крім нього також зареєстровано ОСОБА_2. Відповідачка у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. Добровільно знятись з реєстрації відповідачка не бажає. Просить захистити його право на власність та зняти з реєстрації відповідачку, зобов'язати відповідачку звільнити спірну квартиру від належного їй майна.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 з'явився, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання з'явилась, позовні вимоги не визнала, пояснила, що дійсно квартира належить позивачу, вона в квартирі не мешкає понад п'яти років. Але вона там не мешкає, оскільки позивач застосовував до неї фізичне насилля та відібрав у неї ключи. Вона мешкає у сина. Не бажає мешкати в квартирі разом з позивачем, але також не бажає і знятись з реєстрації, бо їй ніде зареєструватись.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07 серпня 2001 року (а.с.7) .

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян у будинку АДРЕСА_2 (а.с.26 зворотний бік), актом про фактичне проживання громадян за адресою від 13 травня 2016 року (а.с.28)

Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Як вибачається із позовної заяви та не спростовується відповідачкою, вона понад п'яти років не мешкає у квартирі.

Також, дані обставини у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, які пояснили, що відповідач не мешкає у квартирі понад пяти років, позивач не перешкоджає їй мешкати в квартирі, жодного разу вона не питалась вселитися у квартиру.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Звертаючись до суду з позовом 11.04.2016 року ОСОБА_1 просив визнати відповідача ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона не проживає у спірній квартирі понад п'яти років.

Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача ОСОБА_1 виникло з моменту державної реєстрації квартири. Тобто на час звернення власника будинку до суду (11.04.2016 року) з позовом про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, з зазначеного в позові моменту ОСОБА_2 в спірному житловому приміщенні відсутня понад п'яти років, а тому є усі правові підстави для визнання її, такою, що на час звернення позивача до суду втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до рішення Дружківського міського суду від 07 липня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, тобто ОСОБА_2 не є членом родини власника квартири. (а.с.5)

Оскільки відповідач не мешкає у будинку АДРЕСА_2, не сплачує комунальних платежів, не ведє ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири, позов підлягає задоволенню.

Відповідач посилалась у судовому засіданні, що вона не мешкає в квартирі з поважних причин, що позивач застосовує до неї физичне насилля, забрав у неї ключі, що позбавляє її можливості мешкати у спірної квартирі, але відповідач не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, крім того, пояснила, що не здійснювала спроби вселитися у спірне житло.

Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід зобов'язати Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області виписати відповідача.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідачки звільнити спірну квартиру від належного їй майна необхідно відмовити, оскільки ст. 15 ЦПК України такий спосіб захисту прав не передбачений.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150,156 ЖК України, ст.391,405 ЦК України, ст.10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити частково.

Оскільки, заяву задоволено частково, то необхідно ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язати Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області ОСОБА_2 зняти з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3.

В частині зобов"язання відповідачки звільнити спірну квартиру від належного їй майна відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар