Справа № 369/8720/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/3304/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 08.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А.,Таргоній Д.О.,

за участю секретаря:ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012», треті особи колективне житлово - комунальне підприємство «Агропромбудіндустрія», виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво -Святошинського району Київської області про зобовязання укласти договір та здійснити перерахунок,-

встановила :

у серпні 2015 року ТОВ «Черемшина 2012» звернулося до Києво Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачеві на праві власності належить гуртожиток по вул. Червоноармійська, 5 в м. Вишневе Києво Святошинського району Київської області.

08 листопада 2012 року до ТОВ «Черемшина 2012» звернулось ДП «Регіональні електричні мережі» в особі технічного директора ОСОБА_4 з листом №12/2365, в якому просило з 01.12.2012 року надати працівнику підприємства ОСОБА_3 в оренду два ліжко місця в вищевказаному гуртожитку.

Згідно зазначеного листа відповідач мав укласти самостійно договір оренди з ТОВ «Черемшина 2012» та гарантував своєчасну і в повному обсязі оплату.

На підставі вищезазначеного листа між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_3 було укладено договір №225 на оренду ліжко місця на строк з 01.12.2012 р. по 31.12.2013 р. без видачі спеціального ордера.

Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 375 грн.

У подальшому розмір оренди змінювався з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг і на час подання позову до суду становив 516 грн.За умовами договору відповідач зобовязаний вносити щомісячно плату. 01 жовтня 2013 року у звязку з підвищенням орендної плати між сторонами було укладено новий договір №225 на оренду ліжко місць, без видачі спеціального ордера.

У відповідності до п.1 Договору Орендодавець передав у строкове платне користування Орендарю 2 ліжко-місця в кімнаті №225 гуртожитку за адресою вул. Червоноармійська,5, у м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область.

Згідно п.3 Договору №223 від 01.10.2013 року ціна оренди за користування 1 (одним) ліжко-місцем складала 425 грн., у т.ч. ПДВ 70,83грн. , за один місяць оренди та включало в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території.

У відповідності до п.9.2 договору несплата орендарем орендної плати за два і більше місяців є підставою для розірвання договору орендодавцем в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 10 договору орендар не отримує будь-яких інших прав на орендовані ліжко-місця крім права користування ними протягом терміну, визначеного у договорі.Строк дії договору було визначено до 31.12.2014року.

Після закінчення строку дії договору орендар з сімєю залишився проживати в гуртожитку та користувався орендованим ліжко місцем і до подачі позову до суду, без додаткового укладання письмово договору.

З листопада 2014 року вартість оренди було збільшено з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг та складала 498грн. на місяць за одне ліжко місце.З червня 2015 року вартість було збільшено з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг та складала 516грн. на місяць за одне ліжко місце.

До жовтня 2014 року ОСОБА_3 сумлінно виконував свої зобовязання щодо сплати орендної плати, а з жовтня 2014 року платежі почав здійснювати нерегулярно, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість за період з 15 січня 2015 по 01 липня 2015 року в сумі 5854 грн.

Позивач суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по орендній платі за оренду житла з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 6 674,18 грн., з яких: 5 854,00 грн. - основний борг, 42,98 грн. 3% річних, 777,20 грн. інфляційні збитки, а також витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, мотивуючи свої вимоги тим, що він та його сімя проживає в гуртожитку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, буд. 5.

Відповідно до вимог чинного законодавства з ним має бути укладений договір найму, оскільки він проживає в одній кімнаті, а не договір оренди ліжко-місця як пропонує товариство.

Після закінчення дії укладеного договору, ним було запропоновано укласти договір найму та договір на житлово-комунальні послуги по кімнаті №225. Але ТОВ «Черемшина 2012» ігнорувала вимоги ОСОБА_3

Просив суд зобовязати ТОВ «Черемшина 2012» заключити договір найму кімнати №225 гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, буд. 5; зобовязати ТОВ «Черемшина 2012» заключити договір на житлово-комунальні послуги кімнати №225 гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, буд. 5; зобовязати ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період з 15 січня 2015 року по 01 липня 2015 року поживання сімї ОСОБА_3 в кімнаті №225 гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, буд. 5.

Рішенням Києво Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року первісний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованість по оплаті оренди житла в розмірі 4 650 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 169,72 грн. , а всього 4 819,72 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просив скасувати рішення Києво Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, змінити рішення Києво Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року та ухвалити рішення по суті позовних вимог зустрічного позову.

А саме зобовязати ТОВ «Черемшина 2012» заключити договір найму кімнати №225 гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, буд. 5; зобовязати ТОВ «Черемшина 2012» заключити договір на житлово-комунальні послуги кімнати №225 гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, буд. 5; зобовязати ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період з 15 січня 2015 року по 01 липня 2015 року поживання сімї ОСОБА_3 в кімнаті №225 гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, буд. 5.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без повного зясування обставин справи, які призвели до неправильного вирішення справи.

Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції на обставини які зазначені у зустрічному позові не звернув уваги, а саме, що договір не переукладався із ОСОБА_3, який має сімю і мешкає в окремій кімнаті.

Гуртожиток перебуває у поганому стані, де умови проживання в ньому не відповідають встановленим санітарним і технічним вимогам, ремонт приміщень фактично не проводився та перекладався на плечі мешканців гуртожитку, без будь якого перерахунку за ці витрати, які ТОВ «Черемшина 2012» фактично включає у ціну оренди за користування одним ліжко місцем у гуртожитку.

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не зясував обставини односторонньої зміни розміру плати з боку ТОВ «Черемшина 2012» відносно ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.1 ст.812 ЦК України, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Статтею 820 ЦК України, передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР.

Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно до п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Пунктом 39 цього ж «Положення …» передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.

В силу ч.3 ст.815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до ч.1 ст.1 зазначеного Закону, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до вимог ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст.ст.21,26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, окрім іншого, є: найменування сторін, предмет договору, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг; загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є вичерпний перелік житлово-комунальних послуг.

Крім істотних умов договір може містити й інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 1 червня 2011 року №869, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку (п.2).

Вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного звязку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власники житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг.

Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Та в свою чергу відповідно до ч.1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

У постанові Верховного Суду України по справі №6-110цс12 вказано, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875 IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст.4 Закону №1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст.ст.3,6,203,626,627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст.6,627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч.1 ст.19 Закону №1875 IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч.3 ст.20 Закону №1875 IV від 24 червня 2004 року передбачений обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обовязок відповідає зустрічному обовязку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі постанова №529).

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19 21 Закону №1875 IV від 24 червня 2004 року, постанови №529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627,630 ЦК України та ст.ст.19,20 Закону №1875 IV від 24 червня 2004 року.

Судом першої інстанції встановлено, що19 березня 2013 року між КЖКП «Агропромбудіндустрія» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено акт приймання-передачі нежитлової будівлі по вул. Червоноармійська, 5 в м. Вишневе загальною площею 5 811кв.м.

06 квітня 2013 року ТОВ «Черемшина 2012» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення по вулиці Червоноармійська, 5 в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, розмір частки 1, загальна площа обєкта 5811кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2090196 від 06 квітня 2013 року за ТОВ «Черемшина 2012» зареєстровано право власності на нежилі приміщення гуртожитку №2.

08 листопада 2012 року ДП «Регіональні електричні мережі» надано гарантійний лист директору ТОВ «Черемшина-2012» щодо надання ОСОБА_3 в оренду три ліжко-місця в гуртожитку по вул. Червоноармійська, 5 у м. Вишневе.

Між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_3 укладено договір №225 на оренду ліжко-місць в гуртожитку згідно п. 1 якого в оренду передано кімнату № 225 гуртожитку вул. Червоноармійська, 5, ліжко-місце у кількості 2шт. на строк з 01 листопада 2012 року по 31 грудня 2013 року. Сторонами погоджено п.4.4. цього Договору, яким передбачено, що орендар зобовязаний щомісячно сплачувати по розрахунковим книжкам не пізніше 15-го числа поточного місяця (наперед за 1 місяць) плату за оренду ліжко-місць, яка з 01 листопада 2012 року становить 375 грн.

01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_3 укладено договір №225 на оренду ліжко-місць в гуртожитку, пунктами 1,3,4 якого передбачено, що в оренду передано кімнату №225 гуртожитку по вул. Червоноармійська, 5, ліжко-місце у кількості 2шт. з орендною платою у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць.

Згідно планового кошторису витрат на утримання гуртожитку по вулиці Червоноармійській, 5 в м. Вишневе Київської області в ТОВ «Черемшина-2012» в IV кварталі 2013 році вартість оренди 1 ліжко-місця в місяць становить 425 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, та про відмову у зустрічному позові, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати №225 (що складається із 2 ліжко - місць) в гуртожитку по вулиці Червоноармійській, 5 в м. Вишневе, Київської області власником якого є ТОВ «Черемшина - 2012» П.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобовязання передбачені п.4. Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті.

Крім того, з розрахунку заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Черемшина-2012» вбачається заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду із позовом 01 липня 2015 року, яка становить 5 854 грн.

Разом з тим суд першої інстанції враховував, що сторони, укладаючи 01 жовтня 2013 року договір №225 про оренду ліжко-місць в пункті 3 погодили істотну умову договору ціну оренди одного ліжко-місця в сумі 425 грн., що становить 850 грн. за 2 ліжко-місця в місяць.

Змін до вказаного пункту, щодо ціни позову, в письмовому порядку як визначено в пунктом 11 Договору та передбачено ст.654 ЦК України, сторони не вносили з моменту укладення і до цього часу, тому суд першої інстанції вважав, що саме із вказаної ціни оренди повинна бути нарахована сума оплати за користування вказаним приміщенням.

Таким чином сума нарахування за період з 01 жовтня 2014 року по 01 липня 2015 року по 850 грн. за місяць разом до сплати становила 7 650 грн.

За вказаний період ОСОБА_3 було сплачено 3000грн., що підтверджується і актом звіряння та наданим до суду першої інстанції розрахунком заборгованості, а тому сума яка підлягає сплаті відповідачем складала 4 650грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що вимоги позивача про зобовязання укласти договори не відповідають способам захисту обраному позивачем.

Крім того також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 щодо проведення перерахунку, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надав.

Посилання позивача за зустрічним позовом про неправильність, завищення встановленої плати за оренду ліжко-місця, суд першої інстанції оцінив критично, так як вартість утримання 1 ліжко-місця встановлюється розпорядженнями товариства на підставі планового кошторису витрат, які на час розгляду справи є чинними та не оскаржувались.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до договору №225 від 01 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами, визначено термін дії договору з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року. ( Пункт 13 Договору)

Пунктом 3 даного Договору сторонами погоджено орендну плату за користування житловим приміщення у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць. Крім того сторони погодили, що зміни та доповнення до цього Договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення Додаткової угоди в письмовій формі. (пункт 11 Договору). Аналогічна норма закріплена і в ст.654 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відповідач у справі уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати №225 (що складається із 2 ліжкомісць) в гуртожитку по вулиці Червоноармійській, 5 в м. Вишневе, Київської області власником якого є позивач у справі ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ч.3ст. 526, ст.530,ст.ст.810,815,ЦК України, п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобовязання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Черемшина-2012» вбачається заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду із позовом 01 липня 2015 року становить 5 854 грн. Разом з тим судом враховано, що сторони, укладаючи 01 жовтня 2013 року договір №225 про оренду ліжко-місць в пункті 3 погодили істотну умову договору ціну оренди одного ліжко-місця в сумі 425 грн., що становить 850 грн. за 2 ліжко-місця в місяць.

Змін до вказаного пункту, щодо ціни позову, в письмовому порядку як визначено пунктом 11 Договору та передбачено ст.654 ЦК України, сторони не вносили з моменту укладення і до цього часу, тому колегія суддів вважає, що саме із вказаної ціни оренди повинна бути нарахована сума оплати за користування вказаним приміщенням.

Ухвалюючи рішення у вказаній справі колегія суддів враховує правові позиції викладені в Постановах Верховного Суду України №6-6цс15 та № 6-231цс14 від 25 лютого 2015 року.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді