АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2442/16 Справа № 174/954/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

26 квітня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», третя особа: Первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» закритого акціонерного товариства «ОСОБА_3 ТИТАН» про визнання незаконним та скасування наказу розпорядження про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату за вимушений прогул та стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» філія «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року ,-

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ розпорядження про припинення трудового договору (контракту), поновити його на роботі, зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату за вимушений прогул та стягнути компенсацію за спричинену моральну шкоду. В обґрунтування позову посилався на те, що Він працював на підприємстві відповідача майстром дільниці по ремонту транспорту відділення № 3 по ремонту транспорту механослужби гірничотранспортного виробництва. Звільнення його з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України вважає незаконним, оскільки не всі наявні на підприємстві професії йому пропонувались. Крім того, з 02.08.2015 року він є членом незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «ОСОБА_3 ТИТАН», яка утворена та дії на підприємстві відповідача. Відповідач до профспілки з питанням його звільнення не звертався і згоду на звільнення не отримав. Вважає, що незаконними діями відповідача, які полягають у незаконному звільнені, йому спричинена моральна шкода, на відшкодування якої просив стягнути 5 000 грн. (а.с.2-4).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу розпорядження про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату за вимушений прогул та стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду позовні вимоги задоволені частково.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді майстра дільниці по ремонту транспорту відділення № 3 по ремонту транспорту механослужби гірничотранспортного виробництва філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» з 08 жовтня 2015 року.

Зобовязано приватне акціонерне товариство «Юкрейніан Кемікал Продактс» здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_2, 11.08.1962 р. н., і/к № НОМЕР_1, заробітну плату за вимушений прогул з моменту його звільнення, тобто з 08 жовтня 2015 року по 30 грудня 2015 року.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», , на користь ОСОБА_2, 11.08.1962 р. н., і/к № НОМЕР_1, моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.107-110).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому апеляційна скарга не містить доводів щодо позовних вимог про зобовязання нарахувати та виплатити позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та в частині відмови у задоволенні позову (а.с.117-120).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01.08.2010 року працював на посаді майстра дільниці по ремонту транспорту відділення № 3 по ремонту транспорту механослужби гірничотранспортного виробництва. Назву філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» «ЗАТ «ОСОБА_3 титан» з 05.05.2011 року змінено на філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ОСОБА_3» згідно наказу від 26.04.2011 року № 87. Найменування підприємства філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ОСОБА_3» з 24.03.2014 року змінено на філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».

ОСОБА_4 «Юкрейніан Кемікал Продактс» є правонаступником всіх прав та обовязків ОСОБА_4 «Кримський Титан», що вбачається з копії статуту (а.с. 25, 26).

Відповідно до положення про філію «ВГМК», Філія, в межах наданих Товариством повноважень та на підставі довіреності, яка видається Генеральному директору Філії, має право від імені товариства укладати угоди (договори, контракти), набувати майнових та особистих немайнових прав та нести обовязки. Від імені Товариства Філія виступає у всіх судах судової системи України, міжнародних та третейських судах (а.с. 24 зв.)

Наказом від 27.02.2015 року за № 21 змінено штатний розклад та організаційна структура філії (а.с. 28).

Листом від 02.03.2015 року за вих. № 01-02/663 повідомлялось голові профспілкового комітету ППО ПМГУ «ВГМК» про зміни штатного розкладу та можливе скорочення чисельності робітників (а.с. 29, 30).

Згідно протоколу № 1 від 14.03.2015 року проведено консультації адміністрації із профспілковим комітетом щодо попередження про можливе звільнення працівників філії у звязку зі зміною штатного розкладу (а.с. 31, 32).

Аналогічне повідомлення голові ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «ОСОБА_3 ТИТАН» не направлялось та до консультації організація не залучалась, оскільки підприємство вважало, що вказана організації вже не діє, оскільки голова первинної профспілкової організації не перебуває у трудових відносинах з підприємством, вона втратила статус первинної, а сам позивач не повідомив роботодавця про те, що він є членом профспілки.

За відомостями первинної організації профспілки «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» профспілки працівників металургійної і гірничо-добувної промисловості України, ОСОБА_2 не є членом профспілки металургів та гірників України (а.с. 84).

20.07.2015 року ОСОБА_2 подав заяву про припинення утримання щомісячно з його заробітної плати членських профспілкових внесків у розмірі 1% в звязку з особистими переконаннями (а.с. 85).

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету ПО ГПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «ОСОБА_3 ТИТАН» від 01.08.2015 року вирішено прийняти працівника філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» ОСОБА_2 в члени профспілки з 01.08.2015 року. Також заведена облікова картка члена первинної профспілкової організації філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ОСОБА_3 ТИТАН» (а.с. 64, 65).

Згідно витягу з протоколу ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «ОСОБА_3 ТИТАН» від 10.12.2015 року профспілковий комітет не надав згоди на звільнення ОСОБА_2, оскільки адміністрація філії «ВГМК» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» до профспілки з приводу консультацій щодо звільнення її членів, в тому числі і ОСОБА_2, не зверталась. Міститься посилання на положення ст. 42 КЗпП та зазначено, що трудовий безперервний стаж ОСОБА_2 на підприємстві філії «ВГМК» складає більше 15 років. Не було дотримано порядку звільнення працівника, який передбачено ст. 43 КЗпП України, що є грубим порушенням прав та інтересів працівника ОСОБА_2 Жодна з посад, що йому пропонувались не відповідають його кваліфікації та його професійному фаху, інших не пропонувалося, не пропонувалось навчання та перекваліфікація (а.с. 74, 75).

03.08.2015 року ОСОБА_2 отримав попередження про майбутнє вивільнення № 01-23/1681, що ним не заперечується. Робітнику пропонувались посади охоронника 1 категорії ВО, охоронника 2 категорії ВО, помічника начальника команди ВО, прибиральника виробничих приміщень ГТП. Від запропонованих посад він відмовився (а.с. 6, 34, 35).

03.08.2015 року філією видано наказ № 63 про попередження працівників, зокрема позивача, про майбутнє вивільнення. З вказаним наказом позивач ознайомлений, що ним не заперечується (а.с. 7, 33).

05.08.2015 року видано наказ № 68 про простій майстра дільниці з ремонту транспорту відділення № 3 з ремонту транспорту механослужби ГТВ ОСОБА_2 (а.с. 8, 36)

Наказом № 367 к від 06.10.2015 року ОСОБА_2 звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (у звязку зі змінами в організації виробництва та праці, в тому числі скороченням чисельності або штату працівників) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. З наказом позивач ознайомлений 07.10.2015 року (а.с. 9).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач формально дотримався вимог трудового законодавства, зокрема ст. 40 ч.1 п.1, ст. 40 ч.2, ст. 49-2 КЗпП України, оскільки жодна з посад, що пропонувались позивачу у філії не відповідала його кваліфікації та його професійному фаху, інших посад на підприємстві не пропонувалося, також позивачу не пропонувалось навчання та перекваліфікація. Також суд виходив із того, що до профспілки, членом якої був позивач, починаючи з 01.08.2015 року, з приводу консультацій щодо звільнення позивача, роботодавець не звертався. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивача було звільнено з порушення вимог ст.ст. 40, 43, 49-2 КЗпП України, а тому згідно ч.ч. 1,2 ст 235 КЗпП України він підлягає поновленню на роботі на займаній посаді з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу та стягненням на його користь моральної шкоди у сумі 2000 грн., відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду 1 інстанції, які відповідають обставинам справи та зроблені без порушень нормам матеріального та процесуального права.

Так, у справах про поновлення на роботі, доведення законності звільнення та дотримання встановленої процедури звільнення покладається на роботодавця.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 , ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю. Чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, освіти, досвіду тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2015 року позивачу було запропоновано вакансії охоронника 1 категорії ВО, охоронника 2 категорії ВО, помічника начальника команди ВО, прибиральника виробничих приміщень ГТП. Від запропонованих посад він відмовився (а.с. 6, 34, 35).

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі наявні в установі вакансії.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 40 , ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України були запропоновані не всі вакантні посади, які були в філії Вільногірського ГМК, а також не запропоновані вакантні посади, в цілому, по підприємству відповідача ОСОБА_4 «Юкрейніан Кемікал Продактс», що підтверджується копією витягу журналу прийнятих працівників на роботу на підприємство відповідача за період 18.05.2015 року по 27.11.2015 року (а.с.76-78) та згідно відповіді Державної служби зайнятості (Центральний апарат) Дніпропетровського обласного центру зайнятості Вільногріського міського центру зайнятості (а.с.72), що є недотримання вимог ч.3 ст.. 49-2 КЗпП України, відповідно до якої одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

А отже твердження ОСОБА_4 «Юкрейніан Кемікал Продактс» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ОСОБА_4 «Юкрейніан Кемікал Продактс» в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо не виконання відповідачем вимог ст.. 49-2 КЗпП України, є безпідставні та необґрунтовані.

Також доводи, приведені в апеляційній скарзі щодо виконання роботодавцем вимог ст. 43 КЗпП України, оскільки апелянт не мав відомостей щодо членства позивача у профспілковому комітеті ПО ГПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «ОСОБА_3 ТИТАН» з 01.08.2015 року є безпідставними, оскільки за положеннями ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, чого роботодавцем зроблено не було.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом не взято до уваги те, що висновки профспілки, стосовно відмови у наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованими.

Проте з цим погодиться не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 статті 43 КЗпП України та ч. 6 статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень ч. 7 статті 43 КЗпП України і ч. 6 статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Судом першої інстанції у повному обсязі вивчені обставини по справі та надана оцінка висновку профспілкового комітету стосовно не згоди на звільнення, після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства фактичних обставин, підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості висновку профспілки, з яким погоджується й колегія суддів.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» філія «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: