АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Кулянди М.І.

секретаря Герман Я.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3 Олександровчиа, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 грудня 2014 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» у жовтні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» зазначало, що між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту 11 грудня 2007 року №725295, який забезпечений договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 поруки від 12 грудня 2007 року.

Посилаючись на невиконання зобов»язання та направлення ОСОБА_5 ОСОБА_4 13 серпня 2014 року вимоги про дострокове виконання зобов»язання, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» просило стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 кредит в сумі 503894 грн. 15 коп., відсотки в сумі 15302 грн. 44 коп., пеню в сумі 1838 грн. 99 коп. солідарно.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 грудня 2014 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра»

№22ц-1185 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Іщенко І.В.

Категорія 19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

грошові кошти в сумі 521035 грн. 58 коп. солідарно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26 липня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» грошових коштів в сумі 521035 грн. 58 коп. солідарно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.526, ч.1,2 ст.553 , ч.1,2 ст.554 ЦК України та, встановивши невиконання зобов»язання за договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295, вважав, що з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 521035 грн. 58 коп. солідарно.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна повністю.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» грошових коштів в сумі 521035 грн. 58 коп. не оскаржується.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту 11 грудня 2007 року №725295.

Правочин забезпечений договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 поруки від 12 грудня 2007 року.

На підставі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом першої інстанції встановлено невиконання ОСОБА_3 умов договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295.

Правові наслідки порушення зобов»язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

Згідно зі частинами 1 та 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Верховний Суд України у правовому висновоку у постанові від 21 травня 2012 року № 6-18цс11 зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обовязково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», звертаючись до суду з позовом, посилався на направлення ОСОБА_5 ОСОБА_4 13 серпня 2014 року вимоги про дострокове виконання зобов»язання.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Водночас, Верховний Суд України у правовому висновоку у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 зазначив, оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається звернення публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» у липні 2013 року до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення за договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від11 грудня 2007 року №725295 грошових коштів в сумі 1015086 грн. 54 коп.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обовязковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 липня 2016 року у справі №6-1199цс16.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 жовтня 2013 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» грошові кошти в сумі 1015086 грн. 54 коп. солідарно.

Зі змісту заочного рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 жовтня 2013 року вбачається стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» кредиту в сумі 86373 грн. 63 доларів США, відсотків в сумі 35761 доларів США 19 центів, пені в сумі 4862 доларів США 12 центів, що еквівалентно 1015086 грн. 54 коп.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» кредиту в сумі 503894 грн. 15 коп. на порушення норм процесуального права.

До матеріалів справи приєднано додаткову угоду від 18 грудня 2009 року №1 до договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295 та додатковий договір про внесення змін та доповнень від 5 грудня 2013 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_1 щодо збільшення відповідальності поручителя у зв»язку із зміною валюти, відсоткової ставки.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобовязання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Додаткова угода від 18 грудня 2009 року №1 до договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295 не змінює умови договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295 щодо розміру кредиту 89316 доларів США 46 центів, відсотків 12,39% річних, пені подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, щомісячного мінімального необхідного платежу 1014 доларів США 41 цента, кінцевого терміну повернення кредиту 10 грудня 2032 року та зменшує розмір штрафу з 10% до 3% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за кожний випадок.

У той же час за змістом п.2 додаткового договору про внесення змін та доповнень від 5 грудня 2013 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295 встановлюються умови реструктуризації заборгованості.

Відповідно до п.1 наведеної угоди сторони змінили валюту виконання зобов»язань за договором на національну грошову одиниці гривню, визначивши розмір зобов»язань в сумі 503894 грн. 15 коп., що складаються з розміру фактичної заборгованості в сумі 63041 долар США 93 центи з урахуванням курсу Національного банку України на день підписання договору 7,993 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Частиною 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" визначено, що валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

За змістом Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2003 року за № 1094/8415, а також додатку № 1 до нього, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема: долару США, євро та швейцарського франку, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином ОСОБА_4, укладаючи договір між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 поруки від 12 грудня 2007 року, брала на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Наведеною додатковою угодою від 5 грудня 2013 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295 зменшено процентну ставку, оскільки п.2.1 та п.2.2 встановлюють стандартну процентну ставку розміром 3,99% річних та стандартну процентну ставку + 4% річних, що складає 7,99% річних.

У той же час введення п.7.1 додаткової угоди від 5 грудня 2013 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295 забезпечувального платежу без згоди поручителя призводить до збільшення його відповідальності.

За змістом п.7.1 додаткової угоди від 5 грудня 2013 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295 забезпечувальний платіж це грошова сума, яку позичальник зобов»язаний сплатити банку в разі невиконання чи неналежного виконання вимоги банка щодо дострокового виконання боргових зобов»язань за кредитним договором. Розмір забезпечувального платежу визначається графіком платежів. Забезпечувальний платіж сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно умов кредитного договору.

На підставі п.7.2 додаткової угоди від 5 грудня 2013 року №2 у випадку порушення позичальником вимоги банку щодо дострокового виконання боргових зобов»язань. Позичальник зобов»язаний достроково сплатити на корить банка суму всіх непогашених рогових зобов»язань, а також забезпечувальний платіж у розмірі згідно графіку платежів.

Згідно графіку платежів додатку №1 до додаткової угоди від 5 грудня 2013 року №2 розмір забезпечувального платежу станом на кінцевий термін повернення кредиту 10 грудня 2032 року становить 602745 грн. 36 коп., що перевищує суму кредиту, що підлягає поверненню 503894 грн. 15 коп.

Тому зобов»язання за договором між між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 поруки від 12 грудня 2007 року припинилося.

Всупереч наведеному суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для покладення на ОСОБА_4 обов»язку виконання зобов»язання за договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 кредиту від 11 грудня 2007 року №725295.

Згідно із п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» грошових коштів в сумі 521035 грн. 58 коп. підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» грошових коштів в сумі 521035 грн. 58 коп. скасувати.

У позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в сумі 521035 грн. 58 коп. відмовити.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді