Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/156/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

10 червня 2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Федій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Банк «Фінанси та кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 15 січня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на те, що 23 грудня 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 1240, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 6000 доларів США зі сплатою 16,5 % річних за користування на строк до 22 грудня 2008 року.

Вказував, що 27 січня 2006 року укладена додаткова угода, відповідно до якої збільшений ліміт кредитування до 15000 доларів США, а 18 лютого 2008 року - до 52500 доларів США.

Також позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 згідно з договором поруки від 18 лютого 2008 року та укладеними додатковими до нього угодами взяв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань за кредитним договором № 1240 від 12 лютого 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконала, станом на 23 листопада 2015 року має заборгованість в загальній сумі 940864,63 грн., позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором № 1240 від 23 грудня 2005 року в розмірі 940864,63 грн. та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 18 травня 20106 року звернулася в суд з зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання недійсним кредитного договору.

Посилалася на те, що не підписувала кредитний договір від 23 грудня 2005 року та не приймала на себе жодних зобов'язань з приводу погашення боргу.

Просила суд визнати недійсним кредитним договір № 1240-КЛ від 23 грудня 2005 року.

В судове засідання сторони та представники сторін не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник позивача звертався до суду з заявою, де просив суд порозглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань до суду не подавали.

За таких обставин суд, враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не з'явилися, відповідно до наданих до суду доказів та матеріалів.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 грудня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Банк Фінанси та Кредит», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1240.

Відповідно до п. 2.1. зазначеного кредитного договору позивач надає відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 6000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 16,50 % річних. Згідно з п. 3.2. договору відповідач зобов'язується повністю повернути грошові кошти.

Також встановлено, що 27 січня 2006 року до кредитного договору між сторонами по справі укладена додаткова угода №1, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо збільшення ліміту кредитування до 15000 доларів США зі сплатою 16,5 % річних.

Окрім того, 18 лютого 2008 року укладена додаткова угода №2 до договору, відповідно до якої внесені зміни до п.2, а саме передбачено, що банк надає кредитні ресурси в вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 52500,00 доларів США виходячи з процентної ставки 15 процентів річних та 0,2 % відсотки за кожний транш (від суми траншу). Також сторонами змінений строк користування кредитними ресурсами, а саме до 22 грудня 2017 року.

23 травня 2008 року укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, відповідно до якої внесені зміни до п. 2 та передбачено, що банк надає відповідачу ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності відновлювальну кредитну лінію в розмірі 52500,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 18 процентів річних та 0,2 % за кожен наступний транш. Відповідач в свою чергу зобов'язалася щомісячно в термін до 10 числа кожного місця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі, зазначеному в графіку зниження розміру заборгованості.

16 жовтня 2014 року між сторонами укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, відповідно до якої внесені зміни до п.2.1 Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлена в розмірі 14 відсотків річних та 0,2 відсотки за кожен наступний транш та викладений графік погашення заборгованості в новій редакції.

Як встановлено судом, банк свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти.

Надання позивачем кредиту саме в іноземній валюті в повній мірі узгоджується з нормами ст. ст. 192, 524 ЦК України та Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Також встановлено, що 18 лютого 2008 року між позивачем, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1240.

Відповідно до умов даного договору поруки відповідач ОСОБА_3 зобов'язався перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 1240 від 23 грудня 2005 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свого обов'язку належним чином за умовами кредитного договору не виконувала, у встановлені договором строки, грошові кошти не сплачувала.

Зокрема, станом на 23 листопада 2015 року (межі позовних вимог) заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 1240 від 23 грудня 2005 року становить 940 864, 63 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 17020, 99 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 23.11.2015 року 1 долар США/23,9846 грн. - 408241,64 грн.); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 6839,95 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 23.11.2015 року 1 долар США/23,9846 грн. - 164053,46 грн.); сума строкової заборгованості по відсоткам - 213,42 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 23.11.2015 року 1 долар США/23,9846 грн. - 5118, 79 грн.); сума простроченої заборгованості по відсоткам - 2535,72 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 23.11.2015 року 1 долар США/23,9846 грн. - 60818,23 грн.); пеня - 302632,51 грн.

При цьому наданий до суду розрахунок позовних вимог здійснений позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Посилання відповідача в поданих до суду запереченнях на ту обставину, що позивачем не надано детальний обґрунтований розрахунок заборгованості не може бути прийняте судом до уваги, оскільки позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог надано до суду детальний розрахунок заборгованості (а.с. 6-180), де, зокрема, міститься інформація щодо помісячних платежів (як нарахованих до сплати, так і сплачених відповідачем), наявна детальна помісячна інформація щодо періодів виникнення такої заборгованості.

При вирішення справи судом враховується також і та обставина, що позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» при зверненні до суду дотримався строків позовної давності як за вимогами про стягнення суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, так і за відсотками.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (як поручителя) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором № 1240 від 23 грудня 2005 року станом на 23 листопада 2015 року в розмірі 940864,63 грн. Позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні позовних вимог судом враховуються норми ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та вирішення справи виключно в межах заявлених позовних вимог.

Зокрема, позивач використовуючи на власний розсуд надані йому права, в поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором саме в гривневому еквіваленті, існуючу саме станом на 23 листопада 2015 року, розраховану за курсом української гривні до іноземної валюти станом на дату розрахунку. В подальшому свої позовні вимоги не змінював.

При вирішенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)..

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ж до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що кредитний договір між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем ОСОБА_2 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

При цьому відповідач ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляла жодних додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконувала його умови. Більш того, відповідач ОСОБА_2 неодноразово укладала з позивачем додаткові угоди, згідно з якими підтвердила свої наміри щодо наявних з позивачем правовідносин та змінювала умови кредитного договору.

Позивач в свою чергу надав відповідачу весь необхідний обсяг документів, які передували укладенню кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2, посилаючись в поданій до суду зустрічній позовній заячі на ту обставину, що кредитного договору від 23 грудня 2005 року не підписувала, жодних доказів суду не надала, клопотання про призначення в справі судової експертизи не заявляла.

Більш того, звертаючись до суду з вимогами про визнання недійним кредитного договору від 23 грудня 2005 року з тих підстав, що договору не підписувала, відповідач ОСОБА_2 жодним чином не оспорює підписання (укладення) нею додаткових угод до даного договору та не оспорює отримання кредитних коштів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 заявлено безпідставно, в його задоволенні слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, з кожного в сумі по 7056,49 грн. (14112,97 грн. /2).

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 1240 від 23.12.2005 року в розмірі 940864, 63 грн. (дев'ятсот сорок тисяч вісімсот шістдесят чотири тисячі грн.) 63 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» витрати зі сплати судового збору з кожного в розмірі по 7056 грн. 49 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

10.06.2016