АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5370/16 Справа № 180/3306/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Григорєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року банк звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилався на те, що 15.03.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості. Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, однак позичальник належним чином свої зобовязання не виконала, у звязку з чим станом на 30.09.2014 року виникла заборгованість в сумі 24998,23 грн., з яких 5982, 28 грн. заборгованість за кредитом; 15432,99 заборгованість по процентам; 1916, 38 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1166,58 грн. штраф (процентна складова). Уточнивши свої позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначив, що згідно з умовами кредитного договору б/н від 15.03.2008 року позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Посилаючись на ст.536, 631 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 лише розмір простроченої заборгованості по відсотках за період з 14.11.2011 по 14.11.2014 року у сумі 6545,74 грн. (а.с. 2-5, 61-63).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 101- 102).

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення позову та стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 14.11.2011 року по 14.11.2014 року (а.с. 104-107).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 15 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н, згідно якого відповідачка отримала кредитну картку зі строком дії до 04/2011 року, з встановленим початковим кредитним лімітом 7 000 грн., який у подальшому збільшувався. Фактично 30 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримала від банку кредит у сумі 6952грн. 50коп. Згідно з умовами кредитного договору б/н від 15.03.2008 року позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним (а.с.8-15).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) (а.с.15). Судом встановлено і ніким не оспорювалось, що термін дії платіжної картки, виданої Банком ОСОБА_2, встановлено до квітня 2011 року, нова картка банком не випускалась і позичальнику не вручалась.

Із розрахунків заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що останнє погашення позичальником відсотків та пені було здійснено 29 липня 2011 року (а.с. 6 зворот, 94-96). ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 18.11.2014 року. 14.03.2016 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.97).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідачки.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст.611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений строк.

В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст..ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, з огляду на наведені вище обставини справи та відповідально до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 19.03.2014 року по справі № 6-14цс14, згідно якої правила користування платіжною карткою є складовою кредитного договору, а картка діє в межах визначеного строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості по відсотках за період з 14.11.2011 року по 14.11.2014 року не приймаються до уваги з вищенаведений підстав, а також у звязку із тим, що на переривання строку позовної давності банк ні у позовних заявах, ні в апеляційній скарзі не посилався.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: