АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

Секретар Герман Я.І.

За участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми банківського вкладу, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1. ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми банківського вкладу, посилаючись на наступне.

03 січня 2013 року між ОСОБА_1 та банком був укладений договір № 91/3-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік». За умовами договору банк прийняв від нього грошові кошти у сумі 60000,00 грн. на строк з 03 січня 2013 року по 03 квітня 2013 року із нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 22% річних.

03 січня 2013 року між ОСОБА_2 та банком був укладений договір № 90/3-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік». За умовами договору банк прийняв від нього грошові кошти у сумі 60000,00 грн. на строк з 03 січня 2013 року по 03 квітня 2013 року із нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 22% річних.

30 вересня 2015 року позивачі звернулися до банку з приводу повернення їм грошових коштів та процентів. 05 листопада 2015 року отримали письмову відповідь, що їхні грошові вимоги можуть бути задоволені у спосіб та відповідно до процедури, передбаченої чинним законодавством.

Вказували, що не дивлячись на неодноразові звернення з липня 2014 року і до часу звернення до суду, банк виплату процентів в сумі 35296 грн. за вказаними договорами не здійснив. По даний час банк не повернув їм суму депозитного вкладу та нарахованих відсотків, чим порушив зобовязання за договорами.

Просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №91/3-13 від 03 січня 2013 року в сумі 77648 грн., з яких 60000,00 грн. сума вкладу, 17648, 00 грн. нараховані відсотки); та стягнути з відповідача на користь

_____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/844/16р. Головуючий у 1 інстанції: Гончарова І.М.

Категорія : 19/27 Доповідач: Винту Ю.М.

ОСОБА_2 грошові кошти за договором №90/3-13 від 03 січня 2013 року в сумі 77648 грн., з яких 60000,00 грн. сума вкладу, 17648, 00 грн. нараховані відсотки).Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором №91/3-13 від 03 січня 2013 року в сумі 77648 грн., з яких 60000,00 грн. сума вкладу, 17648, 00 грн. нараховані відсотки).

Стягнуто з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу за договором №90/3-13 від 03 січня 2013 року в сумі 77648 грн., з яких 60000,00 грн. сума вкладу, 17648, 00 грн. нараховані відсотки).

Стягнуто з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 1552,96 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2015 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтовність рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі судом першої інстанції не у повному обємі зясовані обставини справи, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права та зроблено висновки, які не відповідають забраним по справі доказам.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2015 року не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було: повно і всебічно зясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1060 ч.1 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно ст. 1061 ч.1 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Звертаючись до суду з позовом позивачами в позові зазначено, що 03 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір №91/3-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік». За умовами договору банк прийняв від нього грошові кошти у сумі 60000,00 грн. на строк з 03 січня 2013 року по 03 квітня 2013 року із нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 22% річних.

03 січня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір №90/3-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік». За умовами договору банк прийняв від неї грошові кошти у сумі 60000,00 грн. на строк з 03 січня 2013 року по 03 квітня 2013 року із нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 22% річних.

З липня 2014 року позивачам відмовляють у виплаті належних їм грошових коштів.

Ухвалюючи рішення у справі судом першої інстанції неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, та допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»(далі Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 17 статті 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції, не врахував те, що з 17 вересня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 та відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Постановою № 230 від 18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації банку.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

На момент розгляду справ у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 23 листопада 2015 року.

Аналіз частини 1 статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає підстави зробити висновок про те, що складання переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами належить до компетенції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є неналежним відповідачем за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми банківського вкладу. Належним відповідачем за вказаною позовною вимогою є Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України позивачами не надано суду належні докази на підтвердження обґрунтованості заявленого ними позову про наявність підстав для стягнення з «Банк «Фінанси та кредит» сум банківського вкладу та нарахованих відсотків після початку процедури ліквідації зазначеного банку та введення тимчасової адміністрації.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права є обгрунтовними та спростовують висновок суду першої інстанції.

Враховуючи наведене заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми банківського вкладу з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і кредит» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 грудня 2015 року скасувати.

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і кредит» про стягнення суми банківського вкладу та нарахованих відсотків відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і кредит» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору по 854,13 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом :