У х в а л а

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 березня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою у вказаній справі на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

9 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини першої статті 230, статей 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, пункту 3 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», пункту 2 частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, в якій, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Пленуму Верховного Суду України: від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 10 березня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_4 з огляду на те, що під час підписання кредитного договору сторони дотримались усіх передбачених чинним законодавством вимог для його укладення, тому немає підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства; при цьому підписання відповідачкою кредитного договору та вчинення нею напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутності претензій свідчить про її вільне волевиявлення та вільну згоду щодо всіх умов цього договору на момент його укладення та протягом його виконання.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, наданій заявницею для порівняння, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для визнання недійсними договорів кредиту, іпотеки та поруки з огляду на те, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності внаслідок істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища споживача.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», на які посилається заявниця, оскільки зазначені постанови не є судовими рішеннями у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Разом з тим, у поданій заяві ОСОБА_4 порушує також питання про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування касаційним судом норм процесуального права, а саме частини четвертої статті 10, статей 57, 179, частини першої статті 213 ЦПК України, при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушення правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, якою відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження, не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачено пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки ця ухвала не перешкоджає провадженню у справі, а тому подана заява в частині її перегляду із зазначеної підстави підлягає поверненню заявниці.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема