АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Петешенкової М.Ю., при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 09 червня 2015 року між ним та ОСОБА_3 в усній формі було укладено договір безпроцентної позики на суму 67 487,00 грн., на підтвердження якого відповідач надав розписку від 09 червня 2015 року, де письмово підтвердив свій обов'язок повернути грошові кошти до 22.07.2015 року. Однак, станом на 31.07.2015 року відповідач кошти не повернув, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_3 суму боргу 67 487,00 грн., 3% річних за прострочення повернення грошових коштів в розмірі 55,46 грн. 46 коп. та витрати по оплаті судового збору (а.с.2-3).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу 67 542, 46 грн., з яких 67 487,00 грн. - сума основного боргу, 55,46 грн. - 3% річних за період з 22.07.2015 року по 31.07.2015 року. Вирішено питання судових витрат (а.с.29-30).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення, неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у позові відмовити (а.с.50-55).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 09 червня 2015 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 67 487,00 грн., які зобов'язався повернути до 20 липня 2015 року, що підтверджується оригіналом розписки, який знаходиться у матеріалах справи (а.с.27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого була надана розписка, як борговий документ, і що сума боргу відповідачами дотепер не повернута.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника. На підтвердження укладення договору позики позивач надав розписку, яка відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики. Протилежне мав довести відповідач. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, при наявності договору позики, саме відповідач зобов'язаний довести, що грошові кошти за договором не передавались, чи передавались, кому та для яких цілей, але ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам ст. ст. 57 - 59 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позика була частково повернута - не приймаються до уваги, оскільки згідно із ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У порушення ст.10,60 ЦПК України належних і допустимих доказів на підтвердження повернення суми боргу відповідачем не надано, а пояснення свідків, на які він посилається в апеляційній скарзі не являються належним і допустимим доказом згідно із ч.2 ст. 218 ЦК України, ч.2 ст. 59 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у розписці не зазначено строку повернення, - спростовуються текстом розписки, в якій зазначено, що строк повернення грошових коштів відповідачем ОСОБА_3 встановлений до 22.07.2015 року.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, - спростовується матеріалами справи, а посилання на неправильну оцінку доказів не може бути прийнято до уваги, оскільки згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: