АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5062/16 Справа № 202/323/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пищиди М.М., Осіяна О.М. за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 23.10.2005 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4KР11901404, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 3637,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці до 23.10.2007 року. Кредит був наданий на придбання товарів народного споживання (телевізор, плеєр, музичний центр).

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала.

Станом на 05.12.2013 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 43794,17 грн., де: 2613,35 грн. - заборгованість за кредитом; 13274,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 525344,80 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2061,63 грн. штраф (процентна складова).

За таких обставин, банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 43794,17 грн. заборгованість по кредиту та 437,94 грн. - судового збору сплаченого банком по справі / а. с. 1-2 /.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» відмовленого в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором / а. с. 65-66 /.

З цим рішенням не погодився позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» і звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права / а. с. 69-70 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Відмовляючи банку в його позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що строк дії спірного кредитного договору закінчився 23.10.2007 року, позовна давність за цим договором сплинула 23.10.2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом 09.01.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції, відмовляючи банку в його позовних вимогах за пропуском строку позовної давності, не прийняв до уваги, що згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Матеріали справи не містять такої заяви.

Судом встановлено, що 23.10.2005 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4KР11901404, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 3637,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці до 23.10.2007 року. Кредит був наданий на придбання товарів народного споживання (телевізор, плеєр, музичний центр) / а. с. 3-7 /.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим (згідно розрахунків банку), станом на 05.12.2013 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 43794,17 грн., де: 2613,35 грн. - заборгованість за кредитом; 13274,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 525344,80 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2061,63 грн. штраф (процентна складова) / а. с. 1-2 /.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525,526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 5.1 договору передбачено, що за прострочення платежу позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день простачки платежу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що на користь банку підлягають стягненню заборгованість по кредиту, заборгованість по відсоткам за користування кредиту та пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором, розрахунок яких банком, станом на 05.12.2013 року, зроблений правильно у відповідності з вимогами чинного матеріального закону та умовами спірного кредиту з урахуванням сум, які були сплачені відповідачем / а. с. 1-2 /.

Однак, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, виходячи з дійсних обставин справи та зважаючи на розмір збитків, які спричинені відповідачем банку (сума неповерненого кредиту 2613,35 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 13274,39 грн.), колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором до 5000 грн., тоді як позивач просив стягнути 25344,80 грн., тобто з відповідача на користь банку підлягає стягненню 20887,74 грн. (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 74 копійки), де: 2613,35 грн. - заборгованість за кредитом; 13274,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Щодо позовних вимог банку про стягнення з відповідача на його користь штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) і 2061,63 грн. штраф (процентна складова), то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення невиконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1 договору передбачено, що за прострочення платежу позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день простачки платежу.

У той самий час, згідно з пунктом 5.3 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності, за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вище викладене та відповідно до вимог ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

В силу ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (у відшкодування сплаченого банком судового збору) підлягає стягненню лише 208,88 грн., тобто в межах задоволених позовних вимог / а. с. 13 /.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріальногорайонного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KР11901404 від 23 жовтня 2005 року (станом на 05.12.2013 року) в сумі 20887,74 грн. (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 74 копійки), де: 2613,35 грн. - заборгованість за кредитом; 13274,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати по справі в сумі 208,88 грн. (двісті вісім гривень 88 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: