Справа № 466/7358/15-ц
Провадження № 2/161/1934/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Ідея Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 16 січня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Р07.201.71815, відповідно до якого остання отримала кредит на суму 3750 грн. зі сплатою 10 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Відповідач належним чином не виконала умов договору, внаслідок чого станом на 17.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 11480,25 грн., яка складається з простроченого боргу 3700 грн., прострочених процентів 1527,03 грн., строкових процентів 28,77 грн. та пені за несвоєчасне погашення платежів 6224,45 грн. Просить стягнути відповідача кредитну заборгованість в розмірі 11480,25 грн. та судові витрати у справі.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея банк» про визнання договору недійсним. Позов мотивувала тим, що вона отримала грошові кошти готівкою через касу банку 16.01.2014 року в розмірі 3177,12 грн., а не 3750 грн., як передбачено кредитним договором, що підтверджується ордером розпорядженням про видачу кредиту № 1 від 16.01.2014 року і свідчить про неповне виконання банком умов договору. Також, банком не виконано п. 1.7 договору щодо страхування життя позичальника, при тому, що кошти за це в розмірі 572,88 грн. були списані з її рахунку, що підтверджується ордером-розпорядженням від 16.01.2014 року. Вказує на те, що п. 3.3.1 кредитного договору щодо встановлення штрафних санкцій що нараховуються за кожний день прострочки на прострочену суму (207,25%) і сам кредитний договір у якому не передбачена відповідальність банку за невиконання чи неналежне виконання зобовязань є несправедливим, дискримінаційним і таким, що суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки п. 3.3.1 договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання нею зобовязань за спірним договором, при тому, відсутні умови про відповідальність банку за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань. Вважає, п. 1.4. кредитного договору і умову про встановлення щомісячної плати на користь банку в розмірі 1,35% від початкової суми кредиту за обслуговування кредиту нікчемною, оскільки дана умова суперечить чинному законодавству. Також, в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, а та інформація, яка була вказана у договорі зазначена у спосіб, що ускладнює її прочитання, чим було порушено вимоги названого закону. Крім того, з кредитного договору неможливо встановити ким яким органом чи особою і на підставі яких документів статуту підприємства чи довіреності, був підписаний договір від імені банку. У вступній та заключній частинах договору відомості про це відсутні, прізвище особи, яка підписала договір та обсяг її повноважень не підтверджено, а отже, особа, яка підписала договір від імені банку не була уповноважена на це. Отже, оскаржуваний кредитний договір вважає недійсним, також, згідно ч.1 ст. 215 ЦК України з підстави недодержання в момент його вчинення вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки особа, що його підписала не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. На підставі наведеного, просить суд визнати недійсним кредитний договір №Р07.201.71815 від 16.01.2014 року укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2016 року вимоги за позовами обєднані в одне провадження.

До початку судового розгляду справи по суті представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнає, просить у їх задоволенні відмовити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, вважають їх необґрунтованими. Вимоги зустрічного позову підтримали з викладених у ньому підстав, просили в задоволенні первісного позову відмовити, вимоги зустрічного позову задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підставний та підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 16 січня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Р07.201.71815, відповідно до якого остання отримала кредит на суму 3750 грн. (включаючи витрати на страховий платіж) зі сплатою 10 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів. (а.с.13-14).

Факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 3177,12 грн. підтверджується ордером-розпорядженням про видачу кредиту (а.с. 15) і відповідачкою ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувався.

Відповідно до п. 1.7 вказаного кредитного договору позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника як страхувальника (застрахованої особи) договору добровільного страхування життя, цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку: переказати в безготівковій формі кредитні кошти страховику в частині суми страхового платежу, належного страховику через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування майнових інтересів, що не суперечить чинному законодавству України, повязані з життям застрахованої особи згідно даного договору. Вигодонабувачем є банк. Детальна інформація щодо страхування міститься у заяві страхувальника на страхування, яка долучається до даного договору.

16.01.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка життя» в особі страхового агента (повіреного) ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування життя № Р07.201.71815. За даним договором ПАТ «Ідея Банк» є вигодонабувачем в розмірі 100 % заборгованості застрахованої особи за кредитним договором № Р07.201.71815 від 16.01.2014 року, включаючи відсотки, пені, штрафи, визначені на день настання страхового випадку, але не більше 55000 грн., та не більше страхової суми. Страховий платіж складає 572,88 грн. і сплачується одноразово (а.с. 83).

Сплата ПАТ «Ідея Банк» страхового платежу у сумі 572,88 грн. на користь ПрАТ Страхова компанія «Уніка життя» підтверджується меморіальним ордером № Р07.201.71815.1 від 16.01.2014 року (а.с. 17).

Вказаний договір страхування та заява ОСОБА_2, як страхувальника, підписаний, що не заперечувалося її представником в судовому засіданні.

Таким чином, ПАТ «Ідея Банк» надав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі, визначеному кредитним договором: 3177,12 грн. готівкою через касу банку та 572,88 грн. у якості страхового платежу за договором добровільного страхування життя № Р07.201.71815 від 16.01.2014 року.

Таким чином, позивач ПАТ «Ідея Банк» свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, доводи представника відповідачки в цій частині є необґрунтованими і належними доказами не підтверджені.

Відповідач ОСОБА_2 свої обовязки за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.

Так, з досліджуваної в судовому засіданні довідки про стан заборгованості вбачається, що станом на 17.08.2015 року у позичальника ОСОБА_2 перед позивачем утворилась заборгованість на суму 11480,25 грн., яка складається з простроченого боргу 3700 грн., прострочених процентів 1527,03 грн., строкових процентів 28,77 грн. та пені за несвоєчасне погашення платежів 6224,45 грн. (а.с. 18)

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодаваця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» підлягають задоволенню з ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 11480,25 грн.

Належних та припустимих доказів іншого, зокрема нарахування процентів, пені у розмірі більшому, ніж визначено умовами договору, представником відповідачки та відповідачкою ОСОБА_2М ., відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Що стосується зустрічних позовним вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає ці вимоги такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

З умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні на поточні потреби. Таким чином, оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору Закон України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Зазначене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У договорі про надання споживчого кредиту також зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

На обгрунтуваня своїх вимог про визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_2 посилається, зокрема, на відсутність у договорі відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, умови щодо виду і предмету кожної супутньої послуги, яка надається споживачу щодо умов відкриття, ведення та закриття банківського рахунку позичальника, тарифів та усіх сум коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв»язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням, а також надати окремий письмовий документ із повідомленням умов кредитування.

Як вбачається з п. 5.1 параграфу 5 кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що Банк повідомив їй в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що зазначена інформація їй відома та зрозуміла, з вказаним Законом вона ознайомлена, а також ознайомився з тарифами банку і згоден з ними. Додаткова така інформація була надані ОСОБА_2 в окремому документі довідці-повідомленні(а.с. 84), яка підписана відповідачкою.

ОСОБА_2, укладаючи договір з ПАТ "Ідея Банк", ознайомилася з умовами, на яких банк здійснює кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту; сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, банком було надано ОСОБА_2 у належній формі всю інформацію про умови кредитування та інформацію, передбачену правилами надання банками України інформації споживачу.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 розуміла природу вчинюваних нею правочинів, була ознайомлені із правами та обов'язками позичальника та страхувальника, про що свідчать її особистий підпис на кредитному договорі та договорі страхування.

Відповідачкою та її представником не подано, а судом у процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які б спростовували той факт, що волевиявлення позичальника при укладенні кредитного договору було вільним та відповідало її внутрішній волі, оскільки банк жодним чином не змушував її укладати цей правочин, натомість вона проявила таку ініціативу, звернувшись в одне з відділень відповідача для отримання кредитних коштів. Отже, на момент укладення оспорюваного договору відповідачка ОСОБА_2 була вільною у виборі банку-контрагента, з яким вона має намір вступити у договірні правовідносини. Банк, у свою чергу, не навязував своїх умов позичальнику, оскільки при бажанні вона могла їх відкоригувати.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав спожиачвв) договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Доводи відповідачки та її представника про неотримання ОСОБА_2 одного з примірників кредитного договору, спростовуються п. 5.1 самого договору, в якому зазначено, що належний позичальнику примірник оригіналу даного договору йому вручено Банком при підписанні даного договору. Даний кредитний договір підписаний відповідачкою, належність підпису в договорі саме їй, відповідачкою не заперечується.

Як слідує з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Дана вимога Закону полизачем ПАТ «Іде6я Банк» не порушена, текст детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту надрукований одним шрифтом зі шрифтом основного текст у договору, без злиття кольору шрифту з кольором фону.

Інших обмежень щодо способу друкування тексту кредитного договору (визначення розміру шрифту, міжстрочного інтервалу) діючим законодавством не встановлено.

Зі зміст .ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав спожиачів» також слідує, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Процентами за кредитним договором є плата позичальника за кредитним договором (ст. 903 ЦК України) або ціна кредитного договору (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Склад, розмір, база нарахування, порядок внесення плати за кредитом (процентів), її окремих частин та інші можливі умови про ціну кредитного договору встановлюються за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632, ч. 2 ст. 6 ЦК України).

Згідно з п.п. 1,3, 1.4 кредитного договору: до складу плати за кредитом входять процентна винагорода у розмірі 10 % річних за користування кредитом від залишкової суми кредиту та щомісячна комісійна плата за обслуговування кредиту розмірі 1,35 % від початкової суми кредиту

Плата за обслуговування кредиту, плата за річною процентною ставкою є видами плати/процентів за зазначеним кредитним договором.

Отже, плата за обслуговування кредиту є лише одним з видів процентів (плати за кредитом) згідно із кредитним договором, що є предметом розгляду.

Усі види процентів (плати за кредитом) та їх розміри закріплені у кредитному договорі (п. 1.4), тобто ця інформація була позичальнику доведена і позичальник погодилася на ці умови, подписавши кредитний договір.

П. 3.3.1 оспорюваного кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує штрафні санкції, що нараховуються за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі 0,15% - в період прострочення оплат від 1 до 60 днів та 0,65 % - від період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу за цим договором.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, а тому суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість указаних позовних вимог, адже відповідачкою та її представником не доведено факту несправедливості умов кредитного договору.

Разом із тим, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч. 2 даної статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст. ст. 15 та 23 цього Закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсним у такому випадку кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторони, зокрема ПАТ «Ідея Банк», як учасники оспорюваного правочину, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Договір вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, сторони досягли між собою згоди про всі умови надання кредиту, що підтверджується підписами відповідача, представника банку та скріплено печаткою банку.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у зв'язку з відсутністю передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання недійсним кредитного договору.

На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 203, 236, 509, 525, 526, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 11480 (одинадцять тисяч ) грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити за необгрунтованністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_3