АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Бреславського О.Г., Яремко В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: позивача, його представників, представників відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди.

22-ц/794/1023/16 Головуючий у 1 інстанції Костишин Н.Я.

Категорія 41 доповідач Перепелюк І.Б

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

ОСОБА_1 працює директором Герцаївського районного ліцею. Частина педагогічних працівників ліцею, постійно виражають незадоволення його методами управлінської діяльності, як директора ліцею, направляють численні колективні звернення до Герцаївської РДА та Герцаївської районної ради з приводу його некомпетентності та неможливості заняття посади директора ліцею. У своїх зверненнях працівники ліцею безпідставно звинувачують його у вчиненні ряду дій, що взагалі не входять до кола його посадових обов'язків.

В кінці грудня 2015 року він дізнався про чергове колективне звернення вчителів Герцаївського районного ліцею, адресоване голові Герцаївської РДА, в якому його звинувачують у вчиненні злочину, зокрема, у зверненні зазначається: «…Педколектив Герцаївського районного ліцею ставить собі питання як фахівець «Трудового навчання», який працюючи ще в Хряцьківській ЗОШ І-ІІІ ст., який поширював матеріали порнографічного характеру серед учнів за кошти (що може бути підтверджено батьками), зміг отримати посаду директора?...». Тобто, частина вчителів безпідставно та умисно звинувачує його у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.301 КК України - збут неповнолітнім чи розповсюдження серед них творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру.

Позивач вказував, що жодних дій щодо поширення матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти, він ніколи не вчиняв, а тому дані звинувачення зі сторони вчителів ліцею принижують його честь, гідність, ділову репутацію.

В результаті протиправних дій зі сторони відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в суму 14000грн., оскільки, виходячи із характеру і тривалості страждань, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідачів, які виразились у морально-психологічних хвилюваннях, пов'язаних із приниженням його честі та гідності, порушенні нормального ритму життя, у підриві його авторитету як директора ліцею, він змушений був звертатись за медичною допомогою.

Позивач просив визнати недостовірною інформацію, що міститься в зверненні вчителів Герцаївського районного ліцею, адресованому голові Герцаївської РДА щодо поширення ним матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти; зобов'язати відповідачів спростувати вищевказану недостовірну інформацію та стягнути з відповідачів на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 14 000грн. та судові витрати.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недостовірною, такою, що порочить честь та гідність ОСОБА_1, інформацію, поширену відповідачами у їхньому зверненні до голови Герцаївської райдержадміністрації ОСОБА_19, про те, що позивач поширював матеріали порнографічного характеру серед учнів за кошти. Зобов'язано відповідачів впродовж одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію щодо поширення ОСОБА_1, матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти, шляхом направлення відповідного листа голові Герцаївської райдержадміністрації ОСОБА_19

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 по 500грн. з кожного на користь позивача на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15 подали апеляційну скаргу, просять рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянти вважають рішення незаконним та необґрунтованим, посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначають, що колективне звернення відповідачів на ім'я голови Герцаївської РДА є реалізацією права на звернення, а не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, тому це не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Вважають помилковим висновок суду першої інстанції про те, що голова РДА не є компетентним розглядати таке звернення.

Також апелянти зазначають, що позивачем не зазначено та не доведено в чому полягає заподіяна йому моральна шкода.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення - скасувати, в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Судом встановлено, що позивач є директором Герцаївського районного ліцею ім.Г.Асакі, а відповідачі педагогічними працівниками цього ліцею.

Відповідачі в грудні 2015 року направили голові Герцаївської райдержадміністрації колективне звернення, в якому вони критикували позивача як директора ліцею, крім іншого вони зазначали наступне: «…Педколектив Герцаївського районного ліцею ставить собі питання як фахівець «Трудового навчання», який працюючи ще в Хряцьківській ЗОШ І-ІІІст., який поширював матеріали порнографічного характеру серед учнів за кошти (що може бути підтверджено батьками), зміг отримати посаду директора?...».

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачами не подано жодного доказу на підтвердження поширення позивачем матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти, вказану інформацію слід визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, тобто ганьбить його честь та гідність.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

В п.19, п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. При цьому слід враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст.ст.3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

При розгляді справ зазначеної категорії слід звернути увагу на те, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Встановлено, що позивач є публічною особою, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, аніж відносно приватної особи.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.40 Конституції України, всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, що зобов»язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірять таку інформацію та надавати відповідь. Проте, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

ОСОБА_1, працюючи на посаді директора ліцею, є публічною особою, а інформація, поширена відповідачами у зверненні до голови Герцаївської РДА стосується виключно професійної діяльності позивача, як директора ліцею.

Відповідачі звернувшись із вказаним зверненням до Герцаївської РДА - органу, в підпорядкуванні якого перебуває навчальний заклад, просили провести перевірку викладених у зверненні фактів та надати обґрунтовану відповідь.

Зі змісту звернення відповідачів, направленого Голові Герцаївської РДА вбачається, що вони фактично самі собі ставлять запитання і викладають його у зверненні в такій формі : «…Педколектив Герцаївського районного ліцею ставить собі питання як фахівець «Трудового навчання», який працюючи ще в Хряцьківській ЗОШ І-ІІІст., який поширював матеріали порнографічного характеру серед учнів за кошти (що може бути підтверджено батьками), зміг отримати посаду директора?...». Отже, у зверненні вчителі ліцею висловлюють своє незадоволення роботою директора, висловлюють свої думки, переконання, критичне ставлення до певних фактів і недоліків, свої оціночні судження.

Направлення відповідачами, як членами педагогічними колективу ліцею колективного звернення до Герцаївської райдержадміністрації є реалізацією ними свого конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.

Доводи апеляційної скарги про хибність висновку суду, що голова РДА є не компетентним розглядати таке звернення є обґрунтованими, оскільки Герцаївська РДА - орган, в підпорядкуванні якого перебуває навчальний заклад і має повноваження щодо розгляду зазначеного звернення та проведення перевірки викладених у зверненні фактів.

Крім того зазначені висновки суду спростовуються листом Герцаївської РДА №М-61/П від 04.01.2016р., з якого вбачається, що для розгляду даного звернення була створена комісія, перевіркою якої встановлено, що під час бесід з педколективом ніхто не зміг надати конкретних доказів щодо поширення позивачем матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти.

Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності.

З огляду на приписи ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків.

Статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, принципи якої відтворені в ст.34 Конституції України, передбачено, що кожна людина має право на свободу висловлення поглядів.

Суд першої інстанції безпідставно визнав інформацію зазначену у зверненні відповідачів недостовірною, такою, що порочить честь та гідність позивача, та зобов»язав відповідачів її спростувати, оскільки вбачається, що ця інформації є оціночним судженням відповідачів, критичним ставленням до певних фактів і недоліків в роботі позивача як директора ліцею.

Суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Враховуючи недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального права, рішення на підставі п.2,п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, слід скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.307, п.2, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15 задовольнити.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :