провадження № 2/756/1078/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому просить поділити майно, набуте ним та відповідачем за час шлюбу, а саме виділити з частки квартири (1/2), що належить відповідачу на праві спільної сумісної власності з позивачем, у власність позивача ? частину квартири АДРЕСА_1 (вартість якої складає 228073 грн. 05 коп.), та припинити право власності відповідача на відповідну частину вказаної квартири.

Позовні вимоги обґрунтуються тим, що за час шлюбу 19 травня 2006 року позивачем та відповідачем було придбано ? частину квартири АДРЕСА_1. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Позивач вказує, що відповідач ухиляється від добровільного поділу спільно нажитого ними майна.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що у 2004 році вони з позивачем придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2, на придбання якої її батько ОСОБА_3 дав 4500 євро. В подальшому вказана квартира була продана, а за отримані кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1. Відповідач зазначає, що грошова сума, яка була надана її батьком на придбання першої квартири, перевищує вартість ? частки спірної квартири, яку позивач просить йому виділити. Враховуючи це відповідач вважає, що вказані кошти мають бути враховані при поділі майна подружжя.

Також відповідач зазначила, що при купівлі спірної квартири позивач пообіцяв, що свою частину квартири запише на свого батька, а її частину - на неї, тому поділ ? частини квартири, яка зареєстрована на праві власності за нею, про який зараз просить позивач, є обманом з боку позивача.

Крім того, відповідач вказує, що не дивлячись на те, що позивач платить їй на утримання дитини кожного місяця по 1000-1500 грн. та купує деякий одяг, вона самостійно утримує їхню з позивачем дитину та займається її всебічним розвитком та оздоровленням, зокрема, оплачує танці, уроки гри на фортепіано, змагання з танців та одяг для них, відпочинок у літніх таборах з вивченням іноземної мови. На даний час позивач влаштувалася на роботу, тому користується платними послугами няні для дитини.

За підрахунками відповідача їй для забезпечення усіх потреб дитини необхідно витрачати близько 10000-12000 грн. щомісяця.

У зв'язку з цим відповідач вважає, що позивач повинен переписати свою частку (1/4) квартири на неї або на їхню дитину, а його позов задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 2003 року між сторонами укладено шлюб, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» №81/693 від 27 січня 2016 року проживає разом з матір'ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Ю.Є., ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передали у власність, а ОСОБА_2 та ОСОБА_9 прийняли у власність у рівних частинах квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язались її оплатити. Як вбачається з вказаного договору, продаж квартири вчинено за погодженою сторонами сумою в розмірі 50000 грн.

Згідно з реєстраційним посвідченням №022947 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 та ОСОБА_9 на праві приватної власності.

З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації за №15514 (И-2015) від 27 листопада 2015 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 та ОСОБА_9 на праві власності в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.05.2006 року. Інформація щодо накладеного обтяження відсутня.

З Інформаційної довідки №48985619 від 03 грудня 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що відомості щодо спірної квартири у вказаних реєстрах відсутні.

Згідно звіту ПП «Домосвіт» від 01 вересня 2015 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 912292 грн. 20 коп., вартість ? частини вказаної квартири становить 228073 грн. 05 коп.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, часки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки ? частина квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності зареєстрована за відповідачем, набута за час шлюбу з позивачем, вона належить сторонам на праві спільної сумісної власності і частки кожного з подружжя в цій частині квартири при її поділі є рівними.

На підставі викладеного суд вважає, що позов слід задовольнити частково та в порядку поділу майна, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 1654, слід визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 45 кв.м, житлова площа квартири 27,30 кв.м), та слід визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 45 кв.м, житлова площа квартири 27,30 кв.м).

Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, оскільки вважає, що підстави для поділу ? частини квартири у спосіб, про який просить позивач (виділення у власність позивачу ? частини квартири та припинення права власності відповідача на ? частину квартири), відсутні.

Суд не вбачає підстав для збільшення частки дружини, з якою проживає малолітня дочка, при поділі майна відповідно до положень ч. 3 ст. 70 СК України, оскільки відповідачем не надано доказів, що розмір утримання, яке вона одержує від позивача на дитину, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Зокрема, відповідач визнає ту обставину, що позивач добровільно надає їй грошові кошти на утримання доньки та купує їй деякі речі. З позовами про стягнення з позивача аліментів чи додаткових витрат на дитину, пов'язаних з її навчанням чи її розвитком, відповідач до суду не зверталася.

Крім того, посилання відповідача на те, що їй для утримання дитини потрібно близько 10000-12000 грн. суд оцінює критично, оскільки заплановані витрати на розвиток та відпочинок дитини повинні бути співмірними з доходами сторін.

Посилання позивача на те, що грошова сума у розмірі 4500 євро, яку її батько давав на придбання першої квартири, має бути врахована при поділі, а також на те, що частина спірної квартири, вартість якої відповідає цій сумі, належить їй особисто, є безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів, що у придбання саме спірної квартири вкладені її особисті кошти. При цьому відповідач сама зазначає, що спірна квартира придбавалася за рахунок коштів, отриманих від продажу попередньої квартири, що була спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2280 грн. 73 коп.

На підставі ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 1654:

визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 45 кв.м, житлова площа квартири 27,30 кв.м);

визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 45 кв.м, житлова площа квартири 27,30 кв.м);

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 2280 грн. 73 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М. Маринченко