Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.04.2012 р. розірвано шлюб між нею та відповідачем у справі. Їх неповнолітні діти залишені на виховання з матірю та знаходяться на її утриманні.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути аліменти з ОСОБА_3 на свою користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5»ї, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 10152,23 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.02.2016 р. позов задоволено частково. Вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 6074,90 грн. щомісячно і до повноліття дитини починаючи з 30.11.2015р. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів та ухвалити нове рішення, яким відмовити в цій частині. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позов, не звернув уваги на те, що не було підстав для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на підставі ст. 184 СК України, оскільки він не має нерегулярного, мінливого доходу як фізична особа-підприємець, не отримує дохід в натурі, не займається підприємницькою діяльністю. Вважає, що суд безпідставно застосував норми статті 184 СК України. Крім того, суд не взяв до уваги обставини, викладені відповідачем в його запереченнях від 24.02.2016 р. щодо забезпечення колишньої дружини та їх дітей житлом, земельною ділянкою та грошовими коштами на їх утримання. Також не взяв до уваги, що відповідач має нову сімю, на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено, що в період шлюбу сторін у них народилися доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4,5). На даний час діти проживають разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, добровільно досягти згоди щодо сплати аліментів сторони не можуть.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.04.2012 р. між позивачем та відповідачем розірвано шлюб, діти залишені на виховання матері.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з правової позиції статті 184 СК України та зазначив, що не вбачається істотних обставин, які б унеможливили виконання відповідачем належним чином своїх батьківських обовязків, оскільки відповідач є працездатним, інших осіб, які перебували б на його утриманні не має.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення ст. 184 СК України.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 згідно наказу № 141 від 25.06.2013р. ТОВ «ОНВІ» звільнений з посади комерційного директора з 25.06.2013р. за власним бажанням. На час розгляду справи офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, що відповідно до ст. 184 СК України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Під час апеляційного розгляду справи представнику відповідача були розяснені в контексті положень ст.ст.10,11 ЦПК України наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, а саме надання відповідних доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує регулярний, сталий дохід, що дає підстави визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу) у відповідності до ст. 183 СК України. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження вищевказаних обставин стороною відповідача надано не було. Таким чином доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом до спірних правовідносин норм матеріального права є безпідставними.

З огляду на відсутність згоди між сторонами щодо розміру та порядку сплати аліментів, суд першої інстанції правильно визначив обов'язок ОСОБА_3 регламентований положеннями ст. 180 СК України, з утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним розміром стягуваних аліментів в розмірі 6074,90 грн. на двох дітей щомісячно виходячи з наступного.

Так ухвалюючи рішення судом не враховано, що відповідач ОСОБА_3 15 березня 2013 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 і в шлюбі 15 грудня 2015 року у них народився син ОСОБА_7, якого відповідач також зобовязаний утримувати у відповідності до ст. 180 СК України.

Відповідно до виписки по картці/рахунку, який відкритий у ПАТ «КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 у період з лютого 2015 року по серпень 2015 року перераховував кошти на картковий рахунок відкритий на імя неповнолітньої доньки ОСОБА_4 щомісячно в розмірі приблизно 4000 грн.

Під час апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_2 пояснювала, що витрати, які вона несе на двох дітей щомісячно в розмірі 20304,46 грн., сплачуються за рахунок грошових коштів, які надає її мати. Сама позивач на даний час не працює. У період з травня 2014 року по травень 2016 року працювала в кафе «Кабані Фані» та отримувала мінімальну заробітну плату.

Крім того, частина понесених на утримання дітей витрат, а саме : на поглиблене вивчення англійської та німецької мови, на заняття з плавання та в танцювальній студії, на навчання у школі ТОВ «Шев Груп», витрати на лікування, є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами і повинні стягуватись у відповідності до положень ст. 185 СК України.

Тому, на погляд колегії суддів, не можна вважати ухвалене рішення ґрунтовним, вмотивованим і з повним з'ясуванням всіх істотних обставин, що мають значення для справи, на що слушно звертає увагу у змісті апеляційної скарги відповідач.

З урахуванням вищевказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що аліменти на дітей, беручи до уваги їх стан здоровя, зобов'язання відповідача перед іншою дитиною сином ОСОБА_8, спроможність відповідача сплачувати аліменти з урахуванням його матеріального положення та розміру щомісячної добровільної допомоги на дітей у період з лютого 2015 року по серпень 2015 року, мають становити при ухваленні нового рішення за наслідками апеляційного провадження - 2000 грн. щомісячно на утримання кожної неповнолітньої доньки, чим будуть забезпечені права та інтереси сторін у справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відмову у стягненні аліментів через залишення дітям нерухомого майна є безпідставними, оскільки договір про припинення права на аліменти для дітей у звязку з передачею права власності на рухоме майно між сторонами у відповідності до положень ст. 190 СК України не укладався.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши загальний розмір стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх доньок з 6074,90 грн. до 4000,00 грн. щомісячно.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2016 року змінити, зменшивши загальний розмір аліментів з 6074,90 грн. до 4000,00 грн., у звязку з чим абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 30.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: