Справа № 531/2066/15-ц
Провадження № 2/531/80/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Жмурка П.Я.

при секретарі Клименко Т.М.

за участю позивача (відповідач

за зустрічним позовом) ОСОБА_1

представника позивача (відповідача

за зустрічним позовом) ОСОБА_2

представника відповідача (позивача

за зустрічним позовом) ОСОБА_3

представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Карлівської міської ради Полтавської області та служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а також встановлення порядку спілкування з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1, треті особи орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Карлівської міської ради Полтавської області та служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

24.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, які створює ОСОБА_6, зобовязавши останню кожного тижня надавати йому сина для відпочинку та оздоровлення з 14.00 год. пятниці до 19.00 год. неділі за місцем проживання батька (позивач), а також під час зимових канікул на 7 днів та літніх канікул щороку сумарно на 30 днів. Позивач також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 19.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб і мають спільного сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з відповідачем. 07.11.2008 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, позивач не має можливості зустрічатися з сином, згоди щодо участі відповідача у вихованні сина не досягнуто. Рішенням опікунської ради від 15.01.2010 року за заявою ОСОБА_1 визначено графік зустрічей батька з сином 2 дні на тиждень за місцем проживання батька. Відповідач від виконання такого рішення ухиляється тому позивач звернувся до суду з даним позовом, при цьому він посилається на ст. 150, 153, 157, 159 СК України.

Ухвалою від 18.04.2016 року до провадження прийнято зустрічний позов ОСОБА_7, в якому вона просить суд позбавити ОСОБА_1І батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі від якого мають спільного сина ОСОБА_9. Після розірвання шлюбу мати самостійно дбала про сина і виховувала його. З грудня 2009 року позивач за зустрічним позовом проживає однією сімєю з ОСОБА_10, з яким 29.10.2014 року зареєструвала шлюб. Відповідач за зустрічним позовом ухиляється від виховання сина, не відвідує його, не цікавиться ним, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, не створює для нього гідних умов життя. Вітчим проявляє любов і турботу про ОСОБА_8, забезпечує його матеріально, виховує. Дитина називає вітчима татом, а до рідного батька не відноситься як до кола своєї сімї. Аліменти на утримання сина стягуються з ОСОБА_1 за рішенням суду, при цьому рішення суду батько виконує неналежно. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що відповідач не відвідував сина в дитячому садку, не відвідує в школі, не приймає участі у шкільних заходах. Останній раз ОСОБА_1 бачив дитину влітку 2014 року. ОСОБА_7 також посилається на те, що ОСОБА_1 не цікавиться матеріальними потребами сина (не забезпечує харчування, лікування, медичного догляду), не виявляє батьківської турботи та уваги (не спілкується з сином, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина). ОСОБА_7 зазначає про спадщину, на яку має право син, проте через відповідача не може успадкувати таку, що також свідчить про ставлення ОСОБА_1 до сина. На думку позивача за зустрічним позовом зазначене є підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник підтримують вимоги первісної позовної заяви і просять такі задовольнити, при цьому не визнають вимоги зустрічного позову і в задоволенні такого просять відмовити у повному обсязі.

Підтримуючи вимоги первісного позову ОСОБА_1 додатково посилається на те, що органом опіки і піклування при вирішенні спору між батьками щодо способу участі кожного з них у вихованні сина ОСОБА_9 у 2010 році, перевірялись його умови проживання та ставлення до дитини на підставі чого було визначено дні зустрічей з сином. Про те, що рішення органу опіки не виконується, а ОСОБА_7 чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином свідчить той факт, що остання забрала дитину з зареєстрованого місця проживання (м. Карлівки) і перевезла до м. Полтави, при цьому не повідомляє відповідачу місце проживання чи місце знаходження сина і не реагує на його телефонні дзвінки.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 зазначає про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав. На думку ОСОБА_1 ухиленням можна вважати лише винну поведінку особи, свідоме нехтування своїми обовязками щодо дитини, а він виявляє бажання спілкуватися з сином та виховувати його. В період з 2008 по 2016 рік до органів опіки та служби у справах дітей не надходило жодних скарг на ОСОБА_1, як на батька, з ним не проводились профілактичні бесіди на тему виховання сина, не застосовувались попередження, він не притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обовязків. ОСОБА_1 просить врахувати віддаленість місця проживання батька та сина, факт перешкод у спілкуванні з боку ОСОБА_7, ту обставину, що він їздить на заробітки, а також те, що позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини.

Представник ОСОБА_1 додатково звертає увагу суду на те, що мати явно чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, оскільки навіть під час розгляду справи її представник не визнає, що дитина проживає в Полтаві, а визнавши таку обставину назвала суду не правильну адресу проживання вулицю ОСОБА_11, тоді як пізніше було встановлено, що вона та син проживають по вулиці Великотирнівській. Точне місце проживання сина так і не було встановлено, навіть на прямі запитання в суді. Представник також посилається на односторонність висновку служби у справах дітей, які не опитали обох батьків, родичів, свідків, не дослідили жодних обставин та доказів, крім тих, що є у справі.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, проте участь у справі приймає її представник ОСОБА_3, яка проти задоволення первісного позову заперечує. Представник ОСОБА_7 посилається на те, що відповідачем не надано жодного доказу, який свідчить про наявність перешкод у спілкуванні батька з сином, а також що він вживав якісь заходи задля зустрічей з сином. Лист органу опіки від 03.02.2012 року представник називає рекомендаційним і таким, що не доводить вказані факти. Акт обстеження житлово-побутових умов по вул. Ринкова, 5а в м. Карлівка, згідно якого дитина не проживає за такою адресою з 2008 року, представник вважає неналежним доказом, оскільки він складений з порушенням вимог ЗУ «Про доступ до персональних даних». ОСОБА_1 не підтвердив доказами, що ОСОБА_7 не відповідає на його телефонні дзвінки. Представник також зазначає, що протягом останніх 2 років ОСОБА_1 не бачився з сином і з 2012 року нікуди не звертався з приводу наявних перешкод у спілкуванні, в тому числі і до ОСОБА_7 (листами, телеграмами, телефоннимми дзвінками, особисто). ОСОБА_1 не знав які школу і дитсадок відвідує дитина і не зявлявся в таких закладах, хоча маючи відомості з відповіді органу опіки даної у 2012 році про місце навчання ОСОБА_8 м. Полтава, ОСОБА_1 міг знайти школу в якій вчиться дитина і відвідати сина. ОСОБА_1 працює за кордоном, проте не надає відомостей про свою дійсну заробітну плату до виконавчої служби і сплачує аліменти як непрацюючий; ОСОБА_1 має заборгованість по аліментах, знає про таку, проте добровільно не сплачує пеню за прострочення. Представник зазначає, що ОСОБА_1 не надає матеріальної допомоги сину, в тому числі і на свята, не здійснює оздоровлення сина, не займається його вихованням, при цьому сам їздить за кордон на відпочинок. Зазначивши такі обставини, представник ОСОБА_7 вказала, що це може бути підставою для позбавлення батьківських прав, отже для задоволення зустрічного позову, а також підставою для відмови в первісному позові.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_4, щодо позовних вимог кожної зі сторін зазначила в судовому засіданні, що не може стати на бік батька чи матері дитини, оскільки пріоритетним для них є інтерес дитини. При цьому представник служби вбачає можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_1

Представник органу опіки і піклування ОСОБА_5, в судовому засіданні зазначила, що при вирішенні спору як за первісним, так і за зустрічним позовом покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

З наданих сторонами доказів вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 19.11.2005 року до 07.11.2008 року і мають спільного малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-7, 63-64, 67) На даний час ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з ОСОБА_10. Шлюб зареєстровано 29.10.2014 року. (а.с. 65)

Під час розгляду справи сторонами не заперечується, що малолітній син проживає з матірю, а ОСОБА_1 проживає окремо.

У первісному позові ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_7 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, чим не виконує рішення органу опіки і піклування, яким встановлено графік зустрічей з сином.

З наданих ОСОБА_1 доказів вбачається, що 15.01.2010 року опікунська рада виконавчого комітету Карлівської міськради, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення вільного спілкування з сином ОСОБА_8 та врахувавши побажання матері ОСОБА_6, вирішила встановити ОСОБА_1 наступний графік відвідування сина: два дні (одна ніч) в тиждень за місцем проживання ОСОБА_1 (а.с. 9) 03.02.2012 року у відповідь на лист ОСОБА_1 щодо вирішення питання участі у вихованні сина ОСОБА_8, служба у справах дітей Карлівської РДА надала йому відповідь виходячи з якої службою була запрошена для бесіди ОСОБА_6, яка дала пояснення що не перешкоджає виконанню рішення опікунської ради від 15.01.2010 року, проте у звязку з тим, що вона та син проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3, остання пропонує батькові спілкуватися з сином у вихідні дні, коли син приїздить до м. Карлівки. Службою відмовлено у вирішенні поставленого в заяві питання, оскільки таке уже вирішено 15.01.2010 року. (а.с. 8) В останньому листі порекомендовано ОСОБА_1 укласти нотаріальну угоду з ОСОБА_6 щодо його участі у вихованні сина. Сторони визнають, що така угода укладена не була, ініціативу щодо укладення угоди не проявила жодна зі сторін.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи батьком малолітнього ОСОБА_8 має право на спілкування з ним та на виховання сина, а мати дитини ОСОБА_7 не повинна перешкоджати такому спілкуванню та вихованню.

Докази того, що спілкування батька із сином зашкодить психічному чи фізичному здоровю останнього відсутні.

При цьому представник ОСОБА_7 заперечує в судовому засіданні ту обставину, що ОСОБА_1 має перешкоди у спілкуванні з сином і зазначає, що останній не виявляє такого бажання, так само як і бажання утримувати сина та виховувати його.

Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що ОСОБА_1 не просто не мав бажання спілкуватися з сином, а й свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків щодо нього, не цікавився його життям та здоровям, належно не утримував, не займався вихованням, забезпеченням його фізичного та духовного розвитку. Таку позицію представник ОСОБА_7 підтримала і в судовому засіданні і за таких обставин вона вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 Серед аргументів представник ОСОБА_7 навела і той, що фактично уже склалася нова сімя, в якій ОСОБА_8 ставиться до вітчима як до батька.

На підтвердження зазначених нею обставин позивач за зустрічним позовом надала суду довідку про навчання сина за програмою англійської мови та квитанцію про оплату таких послуг і характеристику ОСОБА_8 з цієї школи, а також табель сина, грамоти, похвальні листи та характеристику з Полтавської гімназії №32 де навчається ОСОБА_12 Крім того, в матеріалах справи міститься довідка із ДЮФШ ФК «Ворскла» згідно якої син відвідує тренування по футболу. (а.с. 69-78, 88, 122, 124) Зазначені докази характеризують спільного сина сторін, проте не є належним доказом невиконання своїх батьківських обовязків ОСОБА_1

ОСОБА_7 долучила до зустрічного позову копії листів медичної картки пацієнта ОСОБА_8 (а.с. 81-87), проте належність такого доказу не обґрунтовувалась. В зустрічному позові зазначено, що ОСОБА_1 не надає коштів на оздоровлення та лікування сина, що підтримує представник ОСОБА_7 під час розгляду справи, проте медична картка не є доказом, який би підтверджував таку обставину. Жодних заяв про захворювання, що можуть бути перешкодою у спілкуванні, влаштуванні зустрічей батька з дитиною - суду не надано, так само як і належних доказів того, що зустрічі з батьком негативно впливають на стан здоровя сина.

До зустрічного позову також долучено диплом, грамоти, довідку про доходи та виробничу характеристику чоловіка ОСОБА_7 ОСОБА_10 (а.с. 89-93) Докази, що характеризують ОСОБА_10 не є належними у даній справі, оскільки не стосуються предмета спору.

Позивач за зустрічним позовом також долучила до матеріалів справи довідку про свої доходи на посаді фармацевта у ТОВ «ТВА-ГРУПП» та характеристику з місця роботи, в якій між іншим зазначено, що вона приділяє належну увагу родині та сину. (а.с. 94-95) ОСОБА_4 докази характеризують особу ОСОБА_7

До матеріалів справи також долучено листок непрацездатності на підтвердження того, що на даний час ОСОБА_7 є вагітною. (а.с. 128)

В матеріалах справи міститься два акти обстеження умов проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.04.2016 року (з метою зясування ставлення та прихильності дитини до батьків, вивчення умов проживання) та АДРЕСА_1 від 02.03.2016 року (з метою обстеження умов проживання, зясування обставин що склались у вихованні дитини, участь батька у житті та розвитку дитини). Обстеження проведено на підставі заяв ОСОБА_7 щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав батька її сина ОСОБА_9. Обстеження проведено головним спеціалістом служби у справах дітей Карлівської РДА. (а.с. 96)

Згідно акту обстеження по вул. Радянській, 5а, висновок позитивний. В акті зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 проживають за такою адресою, при цьому дитина має окрему кімнату, умебльовану відповідно до його потреб, в родині створені належні умови для всебічного, гармонійного розвитку дитини, стосунки в родині дружні.

В акті від 02.03.2016 року про обстеження умов проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначено, що на час перевірки за такою адресою нікого не було, на дзвінок у двері квартиру ніхто не відчинив і зі слів сусідів, які відмовились надати свої дані (прізвище, імя, дати народження) ОСОБА_1 може перебувати на заробітках в РФ, де він працює протягом останніх кількох років. (а.с. 96)

В матеріалах справи міститься іще один акт обстеження умов проживання ІНФОРМАЦІЯ_6, складений головним спеціалістом служби у справах дітей 27.05.2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 ОСОБА_11 складено з метою встановлення можливості проживання в квартирі дитини. У акті зазначено, що умови проживання в квартирі добрі, для дитини виділено окрему кімнату, де є ліжко, шафа, телевізор, диван, облаштовано робочий куточок. В акті зазначено зі слів проживаючих в квартирі осіб, що останні мають бажання спілкуватися з дитиною. Як висновок в акті зазначено, що за місцем проживання ОСОБА_1 створено належні умови для проживання дитини. (а.с. 129)

На підставі досліджених актів встановлено, що і в будинку де зареєстрована відповідач (довідна про реєстрацію на а.с. 13) і за місцем проживання позивача створені належні умови для проживання неповнолітньої дитини.

Суд звертає увагу на те, що згідно акту від 27.04.2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_7 без вітчима. При цьому останній вказаний у довідці про склад сімї ОСОБА_7 від 24.02.2016 року, в якій зазначено, що сімя проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 66). Згідно раніше досліджених доказів дитина навчається в м. Полтава і така обставина визнається сторонами в судовому засіданні.

В матеріалах справи також міститься акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_7 по вул.. Радянській, 5а в м. Карлівка, який не визнає як доказ представник ОСОБА_7 посилаючись на те, що він не містить згоди на обробку персональних даних ОСОБА_14 Суд вважає такі доводи необґрунтованими. Виходячи з акту ОСОБА_14 була присутня при його складанні і надавала свої пояснення, що представник ОСОБА_7 не заперечувала. В такому акті зазначено, що ОСОБА_7 та її син ОСОБА_9 не проживають за адресою обстеження з 2008 року, а постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_8. (а.с. 128)

Під час розгляду справи представником ОСОБА_7 надавались суперечливі пояснення щодо місця проживання малолітнього сина сторін, проте вона наполягала на тому, що син проживає і зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_9, а його вітчим має можливість возити сина в Полтаву на навчання щодня.

Зазначені обставини мають значення для вирішення спору, оскільки однією з підстав позову ОСОБА_1 є те, що без його відома мати переїхала з сином до м. Полтави, при цьому не повідомляє його про місце проживання та місце навчання сина, чим чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Обґрунтовуючи зустрічний позов та заперечення проти первісного позову, представник ОСОБА_7 посилається в тому числі і на те, що батько має можливість бачитись з сином в м. Карлівка майже щодня.

З наданих в судовому засіданні пояснень обох сторін та вказаних вище доказів вбачається, що ОСОБА_8 та його мати ОСОБА_7 в м. Карлівка постійно не проживають. Враховуючи позицію представника ОСОБА_7, яка відмовлялася назвати місце проживання ОСОБА_8 в м. Полтава, пославшись на те, що на даний час ОСОБА_7 є вагітною і зустріч з ОСОБА_1 призведе до зайвих тривог та стресу, що може зашкодити здоровю її довірителя, - суд вбачає, що мати створює перешкоди у спілкуванні сина та батька. Під час розгляду справи представник ОСОБА_7 не заперечує, що батько та його рідні приїжджали в м. Полтаву, до школи де навчається ОСОБА_8 і за її словами зчинили там галас, отже такої ж поведінки слід чекати і за місцем проживання ОСОБА_8 та його матері в м. Полтава, тому дійсна адреса їх проживання на даний час не може бути повідомлена. Виходячи з пояснень представника ОСОБА_7, ініціатива щодо влаштування зустрічі з сином, зясування місця його проживання чи навчання повинна виходити від ОСОБА_1 і це його обовязок знайти школу, квартиру, дізнатися місце знаходження сина. Така позиція не є правильною, оскільки мати повинна сприяти таким зустрічам і не відмовляти батькові у доступі до інформації про сина, який з ним не проживає.

До зустрічного позову також долучено довідку-розрахунок від 04.03.2016 року, згідно якої за період з березня 2008 року по лютий 2016 року стягувались аліменти з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі ? частина його заробітку щомісячно. Всього за вказаний період нараховано до сплати 46839,20 грн., сплачено 42336,20 грн., а борг становить 4503 грн. (а.с. 98) Суд вважає таку заборгованість не значною пропорційно до розміру виплачених аліментів. Суд звертає увагу, що щомісячно недосплачені аліменти становили від 30,75 грн. до 311,75 грн., при цьому до сплати підлягали аліменти у розмірах від 311,75 грн. до 680,75 грн. З довідки також вбачається, що боржник регулярно погашав заборгованості, які виникали і мали місце не лише заборгованості, а і переплати (графа «заборгованість», рядки зі знаком «-»). Тому суд не може вважати відповідача таким, що ухиляється від сплати аліментів, а отже від утримання сина.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 не дбає про матеріальне благополуччя сина, ОСОБА_7 долучила до матеріалів справи копію заповіту згідно якого ОСОБА_15 заповів своєму онуку ОСОБА_13 (син сторін) частину квартири, в якій на даний час проживає ОСОБА_1 (вбачається з матеріалів справи), а також свідоцтво про смерть заповідача, інформацію про те що заяви про прийняття спадщини подано ОСОБА_1 та ОСОБА_7, як представником ОСОБА_8, лист представника ОСОБА_7 до ОСОБА_16 з проханням надати правовстановлюючий документ на квартиру, право на успадкування частини якої має спільний син сторін та відомості про відправку такого. (а.с. 98-102) Зазначені докази не доводять нехтування батьком його обовязку щодо матеріального забезпечення сина і самі по собі не характеризують його ставлення до сина. З наданих доказів не можливо чітко встановити, що ОСОБА_1 чинить перешкоди в набутті права власності сином на спадкове майно.

ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи чеки та квитанції на підтвердження того, що ним надавалась допомога по утриманню сина, окрім аліментів. Чеки датовані 2008-2014 роками і серед придбаних товарів є речі для дітей, проте суд не може достовірно встановити, що такі речі були передані саме ОСОБА_8, лише на підставі чекав.

Підтверджуючи обставини, що зазначені в зустрічному позові, ОСОБА_7 долучила до матеріалів справи фотографії з відпочинку ОСОБА_13 та зі спільного відпочинку ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_10, а також фото останніх з позашкільних та шкільних заходів ОСОБА_8 (а.с. 103) ОСОБА_4 факт, що відповідач за зустрічним позовом проводить вільний час без сина, в тому числі і відпочиваючи за кордоном, з урахуванням того що син постійно проживає з матірю, сам по собі не доводить ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обовязків.

ОСОБА_7 також долучила до матеріалів справи психолого-педагогічну характеристику на ОСОБА_8 складену практичним психологом ОСОБА_17, в якій зазначено, що ОСОБА_8 вважає своєю родиною маму та вітчима, знає про існування біологічного батька, проте засмучується при його згадуванні і стає роздратованим, оскільки батько був ініціатором розірвання шлюбу, не приділяв належної уваги синові та тривалий час не цікавиться навчанням і вихованням сина. До характеристики долучено диплом ОСОБА_17 про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти. Біологія. Психологія». (а.с. 79-80)

Суд враховує, що на момент розірвання шлюбу ОСОБА_8 було менше 2 років і він не міг усвідомлювати хто є ініціатором розірвання шлюбу і така інформація може бути відома дитині лише зі слів дорослих, тому суд скептично оцінює висновок психолога в цій частині. Висновок не є висновком спеціаліста в розумінні ст. 54 ЦПК України і оцінюється як речовий доказ. Кваліфікація психолога підтверджена лише дипломом. Науковий ступінь присуджено ОСОБА_17, як кандидату педагогічних, а не психологічних наук (а.с. 80).

В характеристиці з Полтавської гімназії №32 зазначено, що мама та вітчим приділяють належну увагу вихованню ОСОБА_12 і є активними учасниками життя класу, при цьому біологічний батько ОСОБА_8 жодного разу не зявився до школи, не цікавився навчанням сина, не здавав кошти на потреби школи та класу, не брав участі у класному житті. (а.с. 88)

В матеріалах справи міститься акт від 08.04.2016 року складений за результатами бесіди з ОСОБА_8 начальником служби у справах дітей Карлівської РДА. Зустріч для проведення бесіди здійснено на підставі заяви ОСОБА_7 щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 Виходячи з акту в ході зустрічі встановлено, що ОСОБА_8 більше 2 років не бачився з батьком, останній не вітав його з Днем народження, не відвідує його ні вдома, ні у школі, не цікавиться його здоровям та навчанням і не виконує свої обіцянки. Виходячи з акту, у ОСОБА_8 склалися хороші стосунки з вітчимом. (а.с. 125-126)

Органом опіки та піклування Карлівської РДА надано суду висновок № 1 про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 До такого висновку служба прийшла вивчивши надані батьками докази до даної цивільної справи, врахувавши заборгованість по аліментах, яку раніше суд не визнав достатнім доказом ухилення від матеріального утримання сина,а також те, що батько більше 2 років не спілкується з дитиною.

З такого висновку вбачається, що його винесено на підставі тих же доказів, які були вище досліджені судом. При цьому в судовому засіданні представник служби зазначила, що біологічні батько і мати повинні враховувати думку сина при вирішенні спорів і враховувати його інтереси, а будь-яка дитина повинна виховуватись в повноцінній сімї. Представник служби також не заперечує, що в розмові ОСОБА_8 сказав, що хоче бачитись з батьком, якби той виконував свої обіцянки.

В судовому засіданні опитано в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_19 Свідки залучені за клопотанням позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

ОСОБА_18 пояснив, що він є дядьком ОСОБА_8 (рідний брат ОСОБА_1 по лінії матері). Свідок зазначив, що після розірвання шлюбу між сторонами батько ОСОБА_1 та його рідні, в тому числі і брат, спілкувалися з ОСОБА_8. ОСОБА_9 дозволяла брати дитину для спілкування родичам, навіть за відсутності батька ОСОБА_1 Останній на той час їздив на заробітки до м. Москви, куди також їздив ОСОБА_18 До м. Карлівки батько дитини приїжджав рідко, тому з сином бачився по мірі можливого. Донька свідка ОСОБА_18, дружила з ОСОБА_8 і спілкується з ним в соціальній мережі «Вконтакті». За словами доньки, в останні роки ОСОБА_8 прибрав з соціальної мережі номер свого мобільного телефону і як він їй пояснив мати забороняє публікувати такий. Свідок також зазначив, що в домі бабусі ОСОБА_8 по лінії батька ОСОБА_11 є речі ОСОБА_8. За словами ОСОБА_18 на даний час їм не відоме місце знаходження та місце проживання ОСОБА_8, хоча і в батька і у його рідних є бажання спілкуватись з останнім. Родичі зі сторони ОСОБА_1 їздили до батьків ОСОБА_7, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_7 і раніше надавали дитину для зустрічей, щоб побачитися з ОСОБА_8, але ті їм говорили, що дитини немає, що він виїхав. Свідок зазначає, що раніше ОСОБА_1 дарував подарунки синові, купував речі, солодощі, продукти крім сплачених аліментів. Пізніше батьки ОСОБА_7 (дідусь і бабуся по лінії матері) перестали приймати подарунки від рідних ОСОБА_1 і говорили, що їм заборонено приймати такі. Такі відмови свідок чув особисто, такі ситуації були при ньому. За словами свідка, уже в процесі розгляду справи в суді їм стало відоме місце навчання ОСОБА_8 і тому він, ОСОБА_1 та дружина свідка ОСОБА_19, їздили до школи де навчається ОСОБА_8. В школі сказали, що дитини в цей день немає. Свідок не заперечує, що ОСОБА_8 бачив давно, зазначає що проблеми почались з 2010 року і тоді батько дитини звернувся до органів опіки де йому встановили дні побачень. При ньому ОСОБА_1 неодноразово дзвонив до ОСОБА_7 з метою побачити сина, проте остання трубку не брала або «відбивала» дзвінок, також мали місце розмови з грубими словами. Бачитися з сином ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_1 не давала.

ОСОБА_11 пояснила, що вона є рідною бабусею ОСОБА_8 і після розірвання шлюбу між сторонами справи великих проблем не було, вони їздили до сватів (батьки ОСОБА_7М.) де брали дитину, нормально спілкувались, їх приймали як гостей. Пізніше сват став говорити, що ОСОБА_8 немає, що він десь у Полтаві у дочки. В травні 2014 року їм сказали що бачили як ОСОБА_8 гуляє біля 5 школи в м. Карлівка і вони з Дімою (ОСОБА_1І.) поїхали туди. Коли ОСОБА_8 їх побачив, то підбіг і обнімав їх, ОСОБА_8 сказав, що боїться говорити матері про те, що йому хочеться до батька, що йому забороняють говорити з ним по телефону; ОСОБА_8 запитував чи буде він приходити в гості до батька і бабусі. Свідок також зазначає, що їм не було відоме місце проживання ОСОБА_8, а на телефонні дзвінки родичів та ОСОБА_1 мати дитини не відповідала, ОСОБА_1 у звязку з цим сильно засмучувався. На запитання представника ОСОБА_7 свідок також уточнила, що ОСОБА_1 дійсно їздив на заробітки до м. Москви.

ОСОБА_19 зазначила, що вона є рідною тіткою ОСОБА_8 (дружина брата ОСОБА_1 ОСОБА_18В.). Свідок пояснила, що раніше їм давали дитину для спілкування батьки ОСОБА_7, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_7. Це відбувалось таким чином: родичі або ОСОБА_1 дзвонили до батьків ОСОБА_7, вони в свою чергу дзвонили до матері дитини і отримавши дозвіл давали ОСОБА_8. Останні 2 роки на телефонні дзвінки ніхто не відповідає, адреса проживання дитини в Полтаві родичам по лінії батька ОСОБА_9 не відома. З ОСОБА_8 спілкується донька ОСОБА_19 ОСОБА_18, через соціальну мережу «Вконтакті», а номер мобільного телефону ОСОБА_8 їй не дає, оскільки йому заборонено це робити. Раніше телефон в соцмережі був доступним на особистій сторінці ОСОБА_8, а в останні роки його приховали. Свідок також зазначає, що умови проживання в квартирі ОСОБА_1 хороші і є можливість розмістити там дитину. До ОСОБА_1 приходять в гості племінники дочка свідка, тому вона знає, що там створені всі умови для дитини. До м. Карлівки ОСОБА_1 приїжджає не часто, у 2016 році був всього двічі. Більшу частину часу ОСОБА_1 знаходиться в м. Москві. ОСОБА_9 свідок останній раз бачила у 2013 році, коли вона, ОСОБА_1 та її свекруха (ОСОБА_11М.) їздили до школи №5 в м. Карлівка, щоб побачити ОСОБА_8, який там гуляв. Свідок також їздила з чоловіком та ОСОБА_1 до м. Полтави в школу, де як їм стало відомо в ході розгляду даної справи, навчається ОСОБА_8. Класний керівник ОСОБА_8 не дала номер мобільного телефону ОСОБА_8 батькові, але вони взяли такий номер у школярів. Свідок також додала, що вона неодноразово була присутня при тому, як ОСОБА_1 намагався додзвонитись до ОСОБА_7 щоб домовитись про зустріч із сином, проте вона не брала трубку. На запитання представника ОСОБА_7 про місце, графік роботи ОСОБА_1 свідок нічого не пояснила, оскільки не володіє такою інформацією.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Пунктами 15-16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року №3 розяснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, зазначену в п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставу для позбавлення батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування батьківськими обовязками.

З доказів, що надала позивач за зустрічним позовом на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання його батьківських обовязків суд має можливість встановити, що дитина проживає в сімї матері та її чоловіка ОСОБА_10 і в сімї склалися хороші відносини. ОСОБА_1 зазначав в судовому засіданні, що син скаржився на поведінку вітчима, який будучи в стані алкогольного спяніння, виховуючи ОСОБА_8, бив по столу кулаком і кричав на нього. Зазначена ОСОБА_1 обставина жодними доказами не підтверджена, а наданими ОСОБА_7 доказами спростовується.

Зазначена вище обставина не може бути підставою для відмови у позові ОСОБА_1, який будучи батьком має право виховувати сина та спілкуватися з тим, в тому ж обсязі, що і мати. При цьому з пояснень свідків та досліджених вище доказів вбачається, що мати дійсно чинила перешкоди у спілкуванні сина з батьком, зокрема не повідомляла і не повідомляє фактичне місце проживання сина, місце його навчання, не виконувала рішення органу опіки, яким встановлено графік зустрічей батька з дитиною.

Представник ОСОБА_7 не заперечувала в судовому засіданні ту обставину, що після визначення днів зустрічей органом опіки, мати не виконувала таке рішення, хоча і не заперечувала проти його виконання. Представник зазначила як причину неможливість надавати сина для спілкування батьку на першу ж вимогу останнього. Подібна причина зазначена і у відповіді органу опіки від 03.02.2012 року, згідно якої мати просить забирати дитину на вихідних. При цьому представник ОСОБА_7 вважає, що саме ОСОБА_1 мав проявити ініціативу в укладенні нотаріальної угоди щодо участі у вихованні сина ОСОБА_9, хоча зазначене раніше свідчить, що дні зустрічей не влаштовували саме ОСОБА_7, а не ОСОБА_1 При цьому мати дитини також не проявила ініціативи для укладення договору, яким можна визначити конкретні дні зустрічей сина з батьком, що влаштовуватимуть обох батьків. Натомість ОСОБА_7 вирішила не надавати дитину для зустрічей в незручні для неї чи сина дні.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що спори між батьками щодо участі кожного з них у вихованні сина дійсно існують з 2010 року по цей час.

Дослідивши всі докази в сукупності, суд вважає встановленою ту обставину, що мати не повідомляла батькові адресу проживання сина в м. Полтава та місце його навчання. Суд приймає до уваги докази зі сторони позивача, згідно з якими дитина зареєстрована і проживає в м. Карлівка, проте враховує, що особа може мати кільки місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦКУ), а мати і син працюють/навчаються в м. Полтаві, де також працює чоловік ОСОБА_7 ОСОБА_10 і за таких обставин, в сукупності з пояснення сторін та свідків, суд вбачає, що ОСОБА_8 не проживає постійно в м. Карлівка, хоча представник ОСОБА_7 цю обставину заперечує.

Посилання ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_1 дитиною не цікавився, а тому не знав де вона навчається, які дошкільні та позашкільні заклади відвідує не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Такі доводи ОСОБА_7 спростовуються дослідженими вище доказами.

Зауваження ОСОБА_7 в тій частині, що з моменту відповіді органу опіки у 2012 році до цього часу батько не вчиняв жодних дій для вирішення питання зустрічей з сином, не спростовують ту обставину що ОСОБА_7 чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином. При цьому суд враховує обставину яка визнається обома сторонами відповідач їздить на заробітки до м. Москви, отже рідко буває в м. Карлівка.

Таким чином, суд не може вважати доведеним факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання ним своїх батьківських обовязків по відношенню до сина ОСОБА_9. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 мав і має бажання спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_13, проте мати дитини ОСОБА_7 чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином.

ОСОБА_7 не довела обґрунтованість вимог зустрічного позову, тому в задоволенні такого слід відмовити у повному обсязі. Судом враховано висновки органу опіки Карлівської РДА, психолога, пояснення класного керівника щодо того, що батько не бачиться з сином, проте за встановлених вище обставин суд не вбачає свідомого ухилення батька від зустрічей з сином та участі у його вихованні. Суд також звертає увагу на те, що позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 було подано після звернення до суду з позовом про встановлення графіку зустрічей сина та батька у звязку з тим, що мати чинить перешкоди у спілкуванні між ними. На відміну від вимог, що ставляться в первісному позові, вимоги зустрічного позову не були раніше предметом розгляду в судах чи в інших державних органах.

ОСОБА_1 в судовому засіданні довів обґрунтованість вимог первісного позову. Суд вважає за необхідне усунути перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_8, шляхом встановлення графіку зустрічей останніх.

Позивач за первісним позовом просить суд зобовязавши ОСОБА_7 надавати сина для зустрічей кожного тижня з 14.00 год. пятниці до 19.00 год. неділі за місцем проживання батька (позивач), а також під час зимових канікул на 7 днів та літніх канікул щороку сумарно на 30 днів.

Заперечуючи проти первісного позову ОСОБА_7 посилалась на відсутність перешкод та небажання батька дитини бачитися з сином, при цьому жодних заперечень з приводу кількості зустрічей, днів тижня, годин зустрічей про які просить ОСОБА_1 вона не висловила. В матеріалах справи відсутній графік навчання сина, графік відвідування ним гуртків/секцій/шкіл. З матеріалів справи вбачається, що окрім гімназії №32 ОСОБА_8 відвідує школу англійської мови та тренування з футболу, проте графік відвідування таких суду не наданий. При винесенні рішення суд враховує, що побачення з батьком не повинні зашкодити відвідуванню таких занять, тобто фізичному та духовному розвитку дитини.

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_1, складеного службою у справах дітей, вбачається, що в його квартирі обладнано місце для навчання дитини (робочий куточок), тому зустрічі з батьком не повинні завадити навчальною, зокрема виконанню домашніх завдань, підготовці до контрольних чи екзаменів.

З досліджених судом доказ встановлено, що ОСОБА_1 проживає в м. Карлівка не постійно і часто виїжджає за межі України, що ставить під сумнів доцільність встановлення щотижневих зустрічей.

Суд враховує вік дитини 10 років, що не створює перешкод для зустрічей з батьком, оскільки дитина уже є відносно самостійною, не потребує спеціального догляду, харчування чи присутності матері. Сторонами не ставилось питання про участь інших осіб під час зустрічей батька з дитиною (педагог, психолог, представник органу опіки).

Суд також враховує, що син не бачився і не спілкувався з батьком протягом тривалого часу. Не залежно від причин, з яких виникла така обставина, вона повинна бути врахована в інтересах дитини.

Врахувавши вищевикладене, суд вважає за можливе встановити щомісячні побачення батька з дитиною. Суд вважає побачення один раз на місяць протягом 2 днів достатніми при зазначених вище обставинах. Враховуючи, що суд скорочує кількість побачень на місяць про які просив ОСОБА_1, суд вважає за доцільне надати йому можливість бачитися з сином у вихідні дні, а також у святкові дні які визначені Законом як не робочі. Суд не вбачає необхідності починати зустріч з дитиною з 14.00 год. пятниці, оскільки в цей день дитина знаходиться в школі. Побачення доцільно починати зранку вихідного або святкового дня і закінчувати ввечері вихідного або святкового дня.

ОСОБА_1 не обґрунтовано необхідність визначення 30 днів побачень під час літніх канікул та 7 днів побачень під час зимових.

З досліджених судом доказів, зокрема наданих ОСОБА_7 фотографій вбачається, що вона, її чоловік та її син дбають про відпочинок дитини влітку. Встановлення побачень ОСОБА_8 під час літніх канікул з ОСОБА_1 в кількості 30 днів, з урахуванням виробничої та навчальної практики які проводяться в школах та шкільних таборів, значно скорочує період який може провести з сином мати під час канікул або інші родичі (дідусі і бабусі, дядьки чи тітки, двоюрідні брати і сестри). ОСОБА_1 не конкретизовано як саме він планує організовувати відпочинок сина в ці 30 днів. За таких обставин суд визначає ОСОБА_1 додаткові 15 днів для побачень із сином під час літніх канікул.

Враховуючи недовготривалість зимових канікул, суд вважає достатнім, окрім тих днів, що визначені судом для щомісячних побачень, додатково надати ОСОБА_1 іще 2 дні під час зимових канікул для побачень з сином.

Таким чином, суд частково задовольняє позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 і усуває перешкоди батьку у спілкуванні з сином, шляхом встановлення 2 днів побачень для нього та сина щомісячно у вихідні або святкові дні та 15 додаткових днів побачень під час літніх канікул і 2 додаткових під час зимових.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з розясненнями п. 36 Постанови ПВССУ від 17.10.2014 р. № 10, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

В матеріалах справи міститься квитанція про оплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 487,20 грн. (а.с. 1) Половина такого судового збору становить 243,60 грн.

До матеріалів справи також долучено квитанцію б/н від 01.12.2015 року про оплату ОСОБА_1 послуг адвоката ОСОБА_2 та розрахунок вартості послуг. В розрахунку зазначена вартість наступних послуг: досудовий аналіз справи 150 грн., консультація з питань цивільного права 100 грн., ціна складання процесуальних документів 450 грн., підготовка та участь в судовому розгляді 1300 грн. (а.с. 34-35, 20-21)

Суд вважає доведеними витрати на правову допомогу у розмірі 1400 грн., з яких 100 грн. це витрати на консультацію і 1300 грн. витрати на участь та підготовку до судових засідань. Половина таких витрат становить 700 грн.

Судом враховано положення ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» щодо максимального розміру компенсації витрат на правову допомогу за участь адвоката в судовому розгляді справи. Враховуючи участь ОСОБА_2 в судових засіданнях 26.01.2016 року (7 хв.), 10.03.2016 року (2 хв.), 18.04.2016 року (18 хв.), 30.05.2016 року (2 год. 20 хв.), 03.06.2016 року (55 хв.), 06.06.2016 року (2 год. 01 хв.), вартість наданої ним послуги не перевищує встановленого Законом обмеження щодо компенсації.

Витрати на правову допомогу в іншій частині не доведені, оскільки позов було подано ОСОБА_1 24.11.2015 року, а договір з адвокатом укладено після того 26.11.2015 року.

Таким чином з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 може бути стягнуто 943,60 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 157, 159, 164 СК України та ст.ст. 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Карлівської міської ради Полтавської області та служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а також встановлення порядку спілкування з дитиною - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення періодичних побачень сина та батька, а саме:

-побачення протягом 2-х вихідних або святкових днів поспіль (одна ніч) один раз на місяць, кожного місяця, починаючи з 09.00 год. першого дня і до 19.00 год. другого дня, за місцем проживання батька або за згодою сторін та за бажанням дитини в іншому місці;

-додаткових побачень у період літніх канікул терміном 15 календарних днів (14 ночей) поспіль - починаючи з 09.00 год. першого дня і до 19.00 год. пятнадцятого дня або в окремі дні (в сумі 15 днів) з 09.00 год. і до 19.00 год. кожного дня, за місцем проживання батька або за згодою сторін та за бажанням дитини в іншому місці;

-додаткових побачень у період зимових канікул терміном 2 календарні дні (1 ніч) поспіль - починаючи з 09.00 год. першого дня і до 19.00 год. другого дня або в окремі дні (в сумі 2 дні) з 09.00 год. і до 19.00 год. кожного дня, за місцем проживання батька або за згодою сторін та за бажанням дитини в іншому місці

Зобовязати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, при визначенні днів побачень із сином або при проведенні таких, не порушувати інтереси ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині відвідування ним гуртків, шкіл, секцій за графіком.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1, треті особи орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Карлівської міської ради Полтавської області та служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_12, частину понесених ним судових витрат, а саме судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 700 грн., а всього в сумі 943,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або з дня отримання його копії до Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області.

Суддя Жмурко П.Я.