Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/380/16-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 44 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, служба у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, про виселення,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк,

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі Банк) звернулось до суду з позовом, у якому просило виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області суду від 31.10.2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки зазначену квартиру. Після набрання законної сили вказаним судовим рішенням, відповідачам направлено вимогу про звільнення житла, яку останні у встановлений законом строк не виконали.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. На думку Банку, висновок суду про покладення на нього обовязку зазначення іншого постійного жилого приміщення, куди відповідачі мають бути виселені з іпотечного житла, є безпідставним.

Заслухавши пояснення прокурора, представника служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою права, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло повинно бути зазначено у рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1469цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6- 1449цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Із матеріалів справи вбачається, що у звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору №ZRRWGA00000055 від 18.07.2008, укладеного між Банком та ОСОБА_5, та забезпеченого іпотекою за договором від цього ж числа, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 31.10.2012 звернуто стягнення на належну останньому відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.06.2008 (п. 33.3 договору іпотеки) квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-12). У квартирі зареєстровані та проживають члени сімї іпотекодавця: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, неповнолітня ОСОБА_4, (а.с. 16).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідачі мають інше постійне житло, не вказано інше постійне жиле приміщення, у яке вони можуть бути виселені.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідачів з квартири, переданої в іпотеку, оскільки вона придбана іпотекодавцем не за кредитні кошти і позивачем не вказано інше постійне жиле приміщення, куди могли бути виселені відповідачі.

Доводи Банка про те, що суд повинен встановлювати у судовому засіданні та вказати у судовому рішенні, до якого саме жилого приміщення підлягають виселенню відповідачі, є необґрунтованими з огляду на закріплений в ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: