У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представників позивача та апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду від 1 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ПАТ „УкрСиббанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення 10 991, 51 доларів США кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 1 лютого 2016 року позов задоволено. З відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто 10 991, 51 доларів США заборгованості за кредитним договором № 089-15/16-840 0) від 26 квітня 2006 року та 20, 93 грн. пені. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Рівненського міського суду від 17 березня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 1 лютого 2016 року залишено без задоволення.

В поданій на заочне рішення суду апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що, постановивши заочне рішення у справі, суд першої інстанції порушив вимоги ст. ст. 6, 158 та 169 ЦПК України, проігнорував його клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, внаслідок чого позбавив його можливості взяти участь у судовому засіданні, подати свої докази та порушив його право на отримання правової допомоги.

Позивач не надав суду доказів про правонаступництво прав і обов'язків Акціонерного комерційного інноваційного банку „УкрСиббанк", а саме - копії статуту чи витягу з нього (п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про акціонерні товариства").

Також міським судом не було взято до уваги те, що вимога банку № 28/38 від 20 серпня 2015 року, яка була надіслана на його ім'я, була підписана представником ОСОБА_3 без додавання до неї довіреності та з порушенням вимог п. 11.2. кредитного договору № 089-15/16-840 від 26 квітня 2006 року, відповідно до якої вимога направляється цінним листом з описом та повідомленням про вручення або доставляється кур'єром.

З пункту 3.2. договору поруки № 2-2006 від 26 квітня 2006 року вбачається, що порука припиняється з припиненням усіх зобов'язань позичальника по вищевказаному кредитному договору.

Оскільки у договорі поруки не встановлено строку його дії, підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя або якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Договір поруки був укладений 26 квітня 2006 року, а тому порука припинилася 25 квітня 2007 року.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Позичальник ОСОБА_2 рішення місцевого суду в апеляційному порядку не оскаржила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом установлено, що 26 квітня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", було укладено кредитний договір № 089-15/16-840, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 25 500 доларів США під 11, 8 % річних строком до 21 квітня 2026 року (а. с. 5-10).

У цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за укладеним кредитним договором між банком, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 2-2006, за яким ОСОБА_1 як поручитель у тому ж обсязі, що і позичальник, зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 089-15/16-840 від 26 квітня 2006 року (а. с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 узяті на себе зобов'язання перед банком за укладеним кредитним договором порушила, кредитор ПАТ „УкрСиббанк" у серпні 2015 року направив відповідачам позичальнику та поручителю відповідні письмові вимоги про погашення допущеної простроченої кредитної заборгованості та попередив, що у випадку її непогашення у визначений строк банк застосує своє право на дострокове повернення всього кредиту (а. с. 27-33).

Проте прострочена заборгованість за кредитним договором відповідачами погашена не була.

Тому 19 листопада 2015 року кредитор пред'явив до відповідачів даний позов, в якому просив суд достроково солідарно стягнути з позичальника та поручителя допущену станом 4 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором № 089-15/16-840 від 26 квітня 2006 року у розмірі 10, 991, 51 доларів США (з яких: 9 903, 95 доларів США простроченої кредитної заборгованості і 1 087, 56 доларів США заборгованості за процентами) та 20, 93 грн. пені (а. с. 12-22).

Доказів, які б спростовували правильність зробленого банком розрахунку кредитної заборгованості, у справі немає. Кредитний договір та договір поруки сторонами в судовому порядку не оспорений, у зв'язку з чим вони відповідно до правил ст. 204 ЦК України є правомірними.

Згідно зі ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Проте таких обставин у даній справі не встановлено.

Беручи до уваги, що застосувавши своє передбачене законом і кредитним договором право на дострокове повернення всього кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором, та враховуючи, що строк дії договору поруки його сторонами не був установлений, а банк із позовною вимогою до відповідачів про повернення всієї заборгованості за кредитним договором і до позичальника, і до поручителя звернувся у листопаді 2015 року разом із застосуванням права на дострокове повернення всього кредиту, доводи апеляційної скарги про те, що ці позовні вимоги до поручителя були заявлені кредитором за межами строків, що встановлені ч. 4 ст. 559 ЦК України, та що порука припинилася 25 квітня 2007 року, на увагу не заслуговують.

Доводи апелянта про недотримання місцевим судом його прав, про відсутність доказів правонаступництва ПАТ „УкрСиббанк" та про недотримання банком порядку відправлення йому письмового повідомлення матеріалами справи не підтверджені, правильності висновків місцевого суду не спростовують, а тому враховані бути не можуть.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої поручителем апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду від 1 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: