АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2456/16 Справа № 199/2765/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
22 червня 2016 року м. Дніпро Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення ОСОБА_2 - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач, 14 квітня 2015 року, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, а 16 грудня 2015 року уточнив позовні вимоги і просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідачів. В обґрунтування уточнених вимог посилався на те, що 12 липня 2010 року між ВАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 567, відповідно до якого зазначений відповідач отримав суму грошових коштів у розмірі 100 000 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 20% , кінцевим терміном повернення 12 лютого 2010 року.
На забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 13 грудня 2007 року позивач та відповідач уклали договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого відповідач передав в заставу автомобіль Volvo, модель FL6, рік випуску 1998, реєстраційний номер: АЕ 6820 АХ, що належить на праві власності ОСОБА_3
Крім того, на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ВАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ "КБ «Приватбанк" та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 567-2, відповідно до якого, остання зобовязалася відповідати за виконання боржником зобовязань за кредитним договором.
З урахуванням того, що відповідач умови договору не виконує, станом на 21 листопада 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 276 802 грн. 94 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 52 146 грн. 76 коп.; заборгованості по процентам в розмірі 100 212 грн. 59 коп. та пені в розмірі 124 443 грн. 59 коп. Просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості та судові витрати по справі.
ОСОБА_2 - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.
Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та пропуску позивачем строку позовної давності визначеного ст.267 ЦК України.
Погоджуючись з висновком суду про необхідність відмови у задоволені заявлених позовних вимог, судова колегія не може погодитись з зазначеною судом першої інстанції підставою.
Судом встановлено, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_3, 12 лютого 2007 року, було укладено кредитний договір №567, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 100 000 грн., зі сплатою 20% річних за користування грошима, з кінцевим строком повернення 12 лютого 2010 року.
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем, 12 лютого 2007 року, було укладено договір застави, згідно якого предметом застави став автомобіль VOLVO FL6, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 та який відповідно належить ОСОБА_3
Крім того, 12 лютого 2007 року, між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №567-2, згідно умов якого, остання поручилась перед банком, у разі неналежного виконання зобовязань за кредитним договором, відповідати як солідарний боржник.
З урахуванням того, що позичальником умови кредитного договору виконувались не належним чином, станом на 24 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 276 802 грн. 94 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 52 146 грн. 76 коп.; заборгованості по процентам в розмірі 100 212 грн. 59 коп. та пені в розмірі 124 443 грн. 59 коп.
Відповідно до правових норм України кредитно заставні насамперед регулюються положенням Цивільного Кодексу України, а саме главами 48 та 71.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.
З аналізу вказаних матеріально-правових норм, можна дійти висновку, що у разі відмови кредитора від прийняття належного виконання зобовязання запропонованого боржником або не вчинення кредитором певних дій визначених договором та законом спрямованих на забезпечення своїх потреб, породження штрафних санкцій є не припустимим, оскільки їх виникнення зумовлюється зловживанням кредитором наданими йому правами.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2010 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №567 від 12 лютого 2007 року було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль VOLVO FL6, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1.
Згідно акту складеного 02 листопада 2010 року, ОСОБА_3, на виконання вказаного рішення суду, передав представникам банку автомобіль VOLVO FL6, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1, технічний паспорт та ключі від нього.
З урахуванням того, що предмет застави у боржника було вилучено, однак в супереч умовам заставного договору, а саме розділу III, автомобіль не було реалізовано, навіть не вчинено будь-яких дій спрямованих на це, що свідчить про зловживання кредитором своїми правами, що в свою чергу призводить до постійного збільшення заборгованості, а відповідач позбавлений можливості реалізувати предмет застави та погасити заборгованість, приймаючи до уваги, що фактично відбулося прострочення кредитора, а сума заборгованості на момент передачі автомобіля позивачу була значно нижче ніж вартість заставного майна, у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити.
Правовий висновок з даного питання викладений в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року при розгляді справи №6-2387 цс15 і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався також на пропуск строку позовної давності. Однак, оскільки суд застосовує наслідки пропуску строку звернення до суду лише в разі пред'явлення обґрунтованого позову, то у разі наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, то суд повинен ухвали рішення про відмову у задоволенні позовних вимог по суті.
Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що умовами кредитного договору визначено строк його дії до 12 лютого 2010 року, а з даним позовом по поручителя банк звернувся 14 квітня 2015 року, судова колегія дійшла до висновку, що у задоволенні позовних вимог до поручителя необхідно відмовити у зв'язку з припиненням поруки.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.
Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з підстав обґрунтування відмови в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.
Рішення ОСОБА_2 - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2016 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_5