РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав наймача за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист прав наймача.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29.04.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір найму частини квартири, відповідно до умов якого відповідач передає позивачу в тимчасове платне користування кімнату № 2, площею 17,2 кв.м., кімнату № 3 площею 15,9 кв.м. (з другим поверхом у кімнаті), лоджію площею 3,80 кв.м., розташовані в квартирі АДРЕСА_1, строком на 5 років з дня підписання договору.

Вказувала, що передала відповідачу грошову суму в розмірі 18 000 грн., а відповідач віддав ключі від домофону, вхідних дверей та кімнати №3.

Оскільки у встановлений договором строк відповідач фактично не передав частину квартири позивачу в користування, змінив вхідні двері та не допускає наймача в орендовані кімнати, позивач просив зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні частиною зазначеної квартири, надати дублікат ключів від квартири та стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 21 671, 60 грн., з яких пеня складає 20 481, 60 грн. та штраф у розмірі 1190 грн.

Справа № 761/25453/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/322/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2014 позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні частиною квартири за АДРЕСА_1, а саме: кімнатою № 2, площею 17,2 кв.м., кімнатою № 3, площею 15,9 кв.м. (з другим поверхом у кімнаті), лоджією, площею 3,80 кв.м., а також місцями загального користування. Зобов'язаноОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікат ключів від квартири за АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 1190,00 грн., штраф в сумі 357 грн., а всього підлягало стягненню 1547,00 грн. Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2014 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідач зазначив, що договір найму частини квартири був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 крім того, акту чи іншого письмового документу про отримання коштів ОСОБА_2 не складався та не підписувався, і відповідно ОСОБА_1 не вручався. Звернув увагу, що акт передачі квартири складено та підписано ОСОБА_5, який діяв без відома та схвалення довірителя, у своїх особистих корисливих інтересах та після припинення повноважень повіреного.

Вказував, що суд не звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 після отримання ключів фактично могла вільно входити в квартиру, тобто підписанням акту позивач засвідчила факт прийняття кімнат в оренду.

Вважав, що твердження позивача про заміну вхідних дверей та здійснення перешкод у доступі до квартири є голослівними і жодним доказом не підтвердженні.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2 просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за наявними в матеріалах справи адресами.

Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29.04.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір найму частини квартири, відповідно до умов якого відповідач передає позивачу в тимчасове платне користування кімнату № 2, площею 17,2 кв.м., кімнату № 3 площею 15,9 кв.м. (з другим поверхом у кімнаті), лоджію площею 3,80 кв.м., розташовані в квартирі АДРЕСА_1, строком на 5 років з дня підписання договору (а.с. 22-23). Позивач передала відповідачу грошову суму в розмірі 18 000 грн., а відповідач віддав ключі від домофону, вхідної двері та кімнати №3.

19.06.2014 представник позивача спробував потрапити до квартири, але йому було відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у суду відсутні відомості щодо розірвання договору найму чи визнання його недійсним у встановленому законом порядку.

Колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2015 заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у даній справі до вирішення Шевченківським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору найму частини квартири та набрання судовим рішення законної сили.

Як вбачається з листа Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2015 №30646/15-вих/2/761/1785/2015/ЦК205, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2015 позовні вимоги задоволено (а.с. 172).

Відповідно до довідки начальника відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Духоти С.Ю. від 11.11.2015 № 533-06/106/15, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2015 апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2015 залишено без змін (а.с. 178).

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася за захистом свого права, як наймача за договором найму частини квартири від 29.04.2014, укладеного між нею та відповідачем.

Враховуючи, що вказаний договір у встановленому законом порядку був визнаний недійсним, колегія суддів дійшла висновку про те, що фактично, за таких обставин припинилося існування предмету даного спору, зокрема, за наслідками визнання недійсним договору найму частини квартири відсутні будь-які права та обов'язки сторін, що були визначені цим договором.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав викладених вище, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав наймача відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: