Справа № 523/988/16-ц
Провадження №2/523/1058/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"13" червня 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що рідна мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та його рідна сестра ОСОБА_1 вже багато років самостійно утримують недієздатного ОСОБА_2 (1978 р.н.) та повністю забезпечують його життя без чужої підтримки. У зв'язку з тим, що рідна мати недієздатного є пенсіонером та через кризу, що виникла в країні, вона стала розшукувати близьких родичів свого сина, а саме його батька ОСОБА_6 та його рідних бабусю та діда - ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Дізнавшись про смерть всіх вказаних родичів, в інтересах недієздатного ОСОБА_6 його мати звернулась до нотаріуса з метою отримання недієздатним спадщини, що залишилась після померлих родичів, оскільки ОСОБА_8, баба ОСОБА_7 та батько ОСОБА_6 володіли на праві спільної сумісної власності квартирою 102, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 38.

На прийомі у державного нотаріуса ОСОБА_9 стало відомо про рішення Суворовського районного суду м. Одеси щодо спадкового майна вказаних родичів.

Відповідно до зазначеного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 р. по справі №2-5238 за ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 у рівних частках, тобто по 1/2 частині за кожною у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_7, яка померла 02 січня 2008 року.

Вказане рішення, порушувало права та законні інтереси недієздатного ОСОБА_2, через що це рішення було оскаржено опікуном до Апеляційного суду Одеської області.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 p. у справі № 2-5238 було скасовано, та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було відмовлено у повному обсязі.

Однак, на підставі договорів відчуження, якими у свій час ОСОБА_10 та ОСОБА_11 передали неналежне їм майно іншим особам, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З метою відновлення порушених прав та законних інтересів недієздатного ОСОБА_6, його опікунами до ОСОБА_4Б та ОСОБА_3 (далі Відповідачі) було подано позов про визнання права власності у порядку спадкування та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року у справі № 523/19526/14-ц було задоволено позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 (1978 р.н.) права власності на 1/4 та 3/8 частки квартири № 102, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 38 (тобто разом на 5/8 частки квартири (1/4 + 3/8 = 2/8 +3/8 = 5/8) та витребувано 5/8 часток квартири у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того відповідно до вказаного судового рішення було скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015р. рішення у вказаній справі було залишено без змін.

Таким чином, позивач вважає, що він є єдиним законним власником квартири АДРЕСА_2 є Позивач у цій справі, а саме ОСОБА_2.

Натомість особи ОСОБА_4Б та ОСОБА_3 (Відповідачі) жодного майнового права відносно квартири АДРЕСА_1 не мають.

Позивач стверджує, що відповідачі, без його згоди фактично проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так право власності на вказану квартиру у Відповідачів відсутнє (записи про право підлягають скасуванню), а єдиний, визнаний судом, власник приміщення, а саме позивач ОСОБА_2, ніколи не давав своєї згоди на проживання стороннім особам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, позивач просить виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

В судове засідання представник позивача подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також просила задовольнити позовні вимоги. При цьому, вона погодилась на ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

За вищевказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що ОСОБА_12 є інвалідом 2-ої групи та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2004р. був визнаний недієздатним. (а.с. 4-5)

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2004р. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були призначені опікунами над недієздатним ОСОБА_12. (а.с. 6)

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 р. по справі №2-5238 за ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 у рівних частках, тобто по 1/2 частині за кожною у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_7, яка померла 02 січня 2008 року. (а.с. 7-9)

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 p. у справі № 2-5238 було скасовано, та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було відмовлено у повному обсязі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року у справі № 523/19526/14-ц (Суворовський районний суд м. Одеси, було задоволено позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 (1978 р.н.) права власності на 1/4 та 3/8 частки квартири № 102, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 38 (тобто разом на 5/8 частки квартири (1/4 + 3/8 = 2/8 +3/8 = 5/8) та витребувано 5/8 часток квартири у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того відповідно до вказаного судового рішення було скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 (а.с. 12-13)

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015р. рішення у вказаній справі було залишено без змін. (а.с. 14-20)

Таким чином, позивач вважає, що він є єдиним законним власником квартири АДРЕСА_1 є Позивач у цій справі, а саме ОСОБА_2.

Однак вищевказане твердження не відповідає дійсності.

Так рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2015р. було встановлено, що при відчуженні часток квартири №102, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 38, а саме при укладанні договору дарування від 15.05.2009 року, згідно якого ОСОБА_11 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар 1/2 частку спірної квартири, договору дарування від 08.12.2010 року, згідно якого ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_13 прийняла в дар 1/2 частку спірної квартири, договору дарування від 29.07.2011 року, згідно якого ОСОБА_13 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар 1/2 частки квартири, особи в момент укладання правочинів відчуження спірного майна не мали належного обсягу цивільної дієздатності, оскільки Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 року по справі №2-5238 було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 року, а у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за ОСОБА_10 та ОСОБА_11М було відмовлено в повному обсязі.

Вищевказаним рішенням позов ОСОБА_1, яка дії від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 було задоволено частково та було:

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності на спадкове майно у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_3, - у порядку спадкування за законом після смерті 02.01.2007 року його батька ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності на спадкове майно у вигляді 3/8 частки квартири АДРЕСА_3, - у порядку спадкування за правом представлення після смерті 02.01.2008 року його баби ОСОБА_7.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/8 та 3/16 часток квартири АДРЕСА_3.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/8 та 3/16 часток квартири АДРЕСА_3.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) на 5/16 частки квартири АДРЕСА_4.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3) на 5/16 частки квартири АДРЕСА_4.

Однак в задоволенні позовних вимог позовних вимог щодо визнання недійсними договорів дарування, за якими, зокрема, було відчужено належне позивачу майно, було відмовлено.

Таким чином, фактично у відповідачів залишилось на праві власності по 3/16 частки у праві спільної часткової власності на квартиру. Так, у кожного з відповідачів було по ? частки у праві власності на спірну квартиру. У відповідачів було витребувано на користь позивача по 1/8 та 3/16 часток з кожного, тобто різниця складає 3/16 часток, яка залишилась у власності кожного з відповідачів.

Таким чином, позивач фактично має право власності лише на 5/8 часток квартири, а відповідачі мають право власності по 3/16 частки кожний (спільно 3/8 частки) , що в цілому складає одиницю.

Право власності відповідачів на 3/8 частки на квартиру АДРЕСА_4 не припинено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з

підстав, установлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником лише 5/8 часток квартири, а відповідачі мають право власності по 3/16 частки кожний (спільно 3/8 частки).

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

При цьому, право користування відповідачів на квартиру АДРЕСА_4 виникло на підставі договорів дарування, які не були судом визнані недійсними, а фактично рішенням суду від 02.07.2015р. була зменшена їх частка у праві власності з 1/2 частки до 3/18 частки кожному.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідачі зберегли право власності на спірну квартиру, а відповідно й право на користування та проживання в квартирі.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 109, 116 ЖК України, ст.ст. 3, 317, 321,358, 387, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя