Справа № 462/3515/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007 року, в якому дітей не мають.

ОСОБА_1 24.06.2016 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що останні два роки стосунки з відповідачем зіпсувались, чоловік зраджує їй, в звязку з чим виникають постійні сварки і скандали при цьому чоловік принижує її, погрожує фізичною розправою. За таких обставин з початку 2016 року вони припинили подружні відносини, ведення спільного господарства. Вважає, що шлюб носить формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним і неможливим.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що з травня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, припинили шлюбні стосунки і взагалі не спілкуються. Попри це чоловік продовжує її переслідувати і погрожувати. Зазначила, що категорично наполягає на розірванні шлюбу. Просить позов задовольнити.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав і про причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст.56 СК Українипередбачено право кожного з подружжяприпинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушеннямправа дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканістьі може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 07.07.2007 року у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №170 (а.с.15), дітей в шлюбі не мають.

Також встановлено, що протягом близько двох років у сторін виникають непорозуміння, сварки, скандали, що стало причиною того, що вони з початку 2016 року припинили подружні відносини, ведення спільного господарства, а з травня 2016 року проживають окремо один від одного і не спілкуються.

Позивач втратила до відповідача хороші почуття, категорично наполягає на розірванні шлюбу.

З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає.

Суд не вбачав підстав для надання сторонам строку для примирення за відсутності обєктивних даних про те, що протягом двох з половиною місяців з часу отримання позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відповідач вживав хоча б якісь заходи і спроби налагодити відносини і зберегти сімю. Натомість, з пояснень позивача, чоловік продовжує її переслідувати і погрожувати.

Також суд взяв до уваги процесуальну поведінку відповідача, який з різних причин неодноразово просив відкласти розгляд справи.

В подальшому, конверт з судовою повісткою на 09.00 год. 29.11.2016 року, адресовані відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з п.116 Правил надання послуг поштового зв'язку, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання (п.117 Правил надання послуг поштового зв'язку).

Як вбачається зі змісту ч.5 ст.74 ЦПК України, судом документи надсилаються поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі, а у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що ці документи вручені їм налеїжним чином.

З урахуванням того, що відповідач за адресою реєстрації м.Львів, вул.Городоцька, 214/34, за якою попередньо отримував кореспонденцію із суду, не з'явився у відділення поштового зв'язку для отримання рекомендованого листа з викликом до суду, слід вважати, що він був відсутній за адресою, вказаною в матеріалах справи, що у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України розглядається як вручення належним чином судового виклику.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Судом в забезпечення виконання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод здійснювались заходи щодо повідомлення відповідача про час, день і місце розгляду справи, відкладався судовий розгляд за його клопотанням про необхідність отримання правової допомоги у справі та у звязку з перебуванням за кордоном.

ОСОБА_2 не повідомив суд про наявність будь-яких обставин, що перешкоджають йому отримувати повідомлення за зазначеною в позові адресою, знаючи про розгляд справи і неодноразове відкладення розгляду з огляду на його клопотання, він безпідставно не цікавився рухом справи, не отримував кореспонденцію з суду та без поважних причин не користується своїми процесуальними правами та не виконує процесуальні обовязки, визначені ст.ст. 27, 31 ЦПК України.

Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 07 липня 2007 року у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №170.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний