Номер провадження: 22-ц/785/4573/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 академії (м. Одеса) на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 академії (м. Одеса) до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

встановила:

29 листопада 2013 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_3 (м. Одеса) (далі ОСОБА_3) з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що будівлі військового містечка № 17, зокрема і будинок № 87 по вулиці Фонтанська дорога, 10 в м. Одесі є військовим майном, яке на даний час знаходиться на балансі та перебуває у відповідальній експлуатації ОСОБА_3 академії, про що свідчить акт прийому-передачі від 20.08.2013 року. Відповідно до Директиви Міністра оборони України від 11.06.2001 року № Д-14 «Про переобладнання вивільненого фонду Міністерства України під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей» вищевказана будівля №87 переобладнана під тимчасове житло для проживання безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей і використовується в якості гуртожитку. На даний час будівля №87 використовується як гуртожиток, утримується у штатному розписі згідно кошторису прибутку та витрат гуртожитку військового містечка № 17 та обслуговується працівниками ОСОБА_3 академії.

Представник позивача зазначив, що мешканці зазначеного гуртожитку військового містечка № 17 здійснюють встановленим порядком оплату за використані комунальні послуги та вносять квартирну плату. КЕВ м. Одеси веде облік казармено-житлового фонду в Одеському гарнізоні в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказом Міністра оборони України від 21.04.2011 № 215 «Про затвердження Положення про квартирно-експлуатаційне забезпечення Збройних Сил України» та Положення про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку ст.29, 30 ЖК України. Згідно індивідуальної картки обліку будівлі № 87 військового містечка № 17 зазначена будівля є гуртожитком, який використовується для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідачка ОСОБА_4 є колишньою дружиною військовослужбовця ОСОБА_6, який згідно ст.ст.127,128 ЖК України та Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 під час проходження служби в Одеському гарнізоні за відсутності житлової площі забезпечувався для тимчасового проживання житловою площею у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вулиця Фонтанська дорога, 10 будівля 87 кімната 201.

Оскільки зазначене Положення втратило чинність, на даний час порядок заселення та виселення з гуртожитків Збройних Сил України регулюються відповідними нормами Житлового Кодексу України, а особливості передбачені Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року.

Відповідач ОСОБА_5 є сином відповідачки ОСОБА_4 та проживає разом з нею за спірною адресою.

05.10.2005 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано, після чого . кімната № 201 була розмежована на дві кімнати з відокремленим входом кімната № 201, у якій залишився проживати ОСОБА_6 та кімната № 201 а, де на даний час проживають відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, так як спільне проживання між колишнім подружжям було неможливе,

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, представник позивача посилався на те, що відповідно до п. 5.10 Інструкції виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення підлягають колишні члені сім`ї військовослужбовця чи працівника, які проживають в ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу.

Пунктом 5.1. Інструкції встановлено, що гуртожитки призначені до тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі під час навчання у військових начальних закладах МО України або проходження ними військової служби.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є військовослужбовцями, у списках особового складу ОСОБА_3 академії не значаться, на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов не перебувають, не мають жодного відношення до МО України, то вони безпідставно утримують спірне житлове приміщення.

Посилаючись на зазначені обставини, та посилаючись на ст. 391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки на його думку відповідачі своїми діями перешкоджають державі, в особі ОСОБА_3 академії, у здійсненні права користування житловим приміщенням.

Цивільна справа розглядалась судами неодноразово.

У відповідності до рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_7 від 28 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 академії було задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2014р. скасовано та ухвалено нове, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_3 академії до ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Разом з тим, хвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_7 від 28 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с.165-167).

Мотивом скасування судових рішень було те, що суди попередніх інстанцій не зясували, чи отримала у встановленому законом порядку житлова будівля № 87 по вулиці Фонтанська дорога, 10 в м. Одесі військового містечка № 17 ОСОБА_3 академії, правовий стату гуртожитку.

При новому розгляді справи правове обґрунтування позову та заявлені позовні вимоги не змінювались.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову про виселення.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 академії залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 академія м. Одеси ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового про задоволення їх позовної заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в її задоволенні, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що відповідачі вселились у спірне житлове приміщення, а саме до туалетно-вмивальної кімнати в якості членів сімї старшого лейтенанта ОСОБА_6 на підставі резолюції начальника інституту від 27.12.2003 року та те, що 05.10.2005 року шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 було розірвано, визнано сторонами і підтверджується матеріалами справи.

Також не оспорюється сторонами те, що колишнє подружжя фактично розділили вказану кімнату, у звязку з чим відповідачі ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 проживають у кімнаті № 201-а, будинку № 87 по вулиці Фонтанська дорога, 10, ОСОБА_3 академії, площею 16 кв.м., а ОСОБА_6 в кімнаті № 201 того ж будинку, та всі вони постійно зареєстровані за вищевказаною адресою з 02.08.2004 року по теперішній час.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є питання, чи є вказане житлове приміщення гуртожитком та чи підлягають відповідачі виселенню з нього без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів суду того, що спірне житлове приміщення, яке займають відповідачі, набуло статусу гуртожитку, а тому останні не підлягають виселенню з нього.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до акту приймання (передачі) будинків, споруд та території військового містечка № 17 від 10.06.2013 року, затвердженого Заступником Міністра оборони України ОСОБА_8 20.08.2013 року, будівля за генпланом № 87, яка розташована на території військового містечка № 17, КЕВ м. Одеси передана в управління ОСОБА_3 академії.

Статтею 128 ЖК України передбачено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Проте, відповідачам ордер на право зайняття жилої площі у гуртожитку за спірною адресою не видавався, а згідно відомостей зазначених в самі позовній заяві, відповідно до Директиви Міністра оборони України від 11.06.2001 року № Д-14 «Про переобладнання вивільненого фонду Міністерства оборони України під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей» вищевказана будівля № 87 переобладнана під тимчасове житло для проживання безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей та використовується в якості гуртожитку.

Згідно відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 14.01.2016р. гуртожиток №87 по Фонтанській дорозі,10 станом на 31.12.2012р. не зареєстрований (т.1, а.с.245).

З інформаційного листа Юридичного департаменту Одеської міської ради №3687 від 16.12.2015р., вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 15.12.2015р. № 49930872 дані про реєстрацію права власності, інших речових прав обєкту нерухомості будівлі № 87 відсутні. Крім того, у виконавчому комітеті Одеської міської ради відсутня інформація про надходження звернень про реєстрацію будівлі № 87 військового містечка №17, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Фонтанська дорога, 10, збудованої в 1979 році, у якості гуртожитку та відповідних рішень виконавчого комітету Одеської міської ради не знайдено (т.1, а.с.232-235).

Крім того, згідно додатку до рішення Одеської міської ради №831-V від 12.01.2007р. Одеська міська рада надала згоду на прийняття з державної до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_7 будівель, приміщень та інженерних мереж, що належать МО України та розташовані в місті ОСОБА_7, в тому числі і будівлі №87 військового містечка №17 по вул. Фонтанській дорозі,10 в м.Одесі. Однак, відповідних розпоряджень МО України не приймало, у звязку з чим будівля №87 військового містечка №17 по Фонтанській дорозі,10 в м.Одесі до комунальної власності передана не була.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обрунтованого висновку про те, що стороною позивача не доведено, що житлова площа у будівлі № 87 військового містечка № 17 по вул. Фонтанська дорога, 10 в м. Одесі на час заселення та реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2004 році у кімнаті № 201-а, яка складається з однієї кімнати житловою площею 16,0 кв.м., мала статус гуртожитку, у звязку з чим на спірні правовідносини не можуть розповсюджуватися норми ЖК УРСР, які регулюють порядок вселення та виселення з гуртожитків.

Представником позивача вказувалося, що відповідачі у 2004 році, заселялися на законних на той час підставах у кімнату № 201 вказаної будівлі, а потім після розлучення ОСОБА_4 з ОСОБА_6 кімната № 201 була розмежована на дві кімнати № 201 та № 201-а. Однак будь-яких рішень, прийнятих у відповідності до вимог ЖК та інших нормативно-правових актів, щодо переобладнання або розмежування житлової кімнати у гуртожитку, утворення нової кімнати та присвоєння їй відповідного номеру, суду не надано.

Крім того матеріали справи вказують на те, що будівлі військового містечка №17, зокрема і будівля №87, що розташована по Фонтанській дорозі, 10 у місті ОСОБА_7, є військовим майном, яке передано на баланс ОСОБА_3 академії.

У відповідності до ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Однак доказів, які б свідчили про надання спірній будівлі правового статусу гуртожитку в установленому законом порядку стороною позивача не представлено, що було підтверджено представником позивача в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно послався на вимоги ст.ст 47, 48 Конституції України, згідно яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Крім цього суд також обгрунтовано вказав, що відповідно до ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виселення відповідачів із займаного ними житлового приміщення без надання іншого.

Що стосується посилання апелянта на п. п.5.10 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно в п. 5.10 вказаної Інструкції вказується, що підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення колишні члени сімї військовослужбовця чи працівника, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк після розірвання шлюбу.

Однак, оскільки вказана Інструкція набрала чинності тільки у 2011 році, а шлюб відповідачка розірвала ще у 2005 році, то вказана Інструкції не могла бути застосована до спірних правовідносин.

В ході судового розгляду справи встановлено та не оспорювалося всіма учасниками процесу, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, у 2005 році , ні сам ОСОБА_6, ні адміністрація балансоутримувача спірного будинку не ставили питання про виселення ОСОБА_4В та ОСОБА_5, погоджувались з їх проживанням та отримували від них оплату за надання житлово-комунальних послуг.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що будівля № 87 по вулиці Фонтанська дорога,10 військового містечка № 17, має статус гуртожитку, що підтверджується штатним розписом комендантської дільниці військового містечка № 17 ОСОБА_3 академії на 2013 рік, погоджений начальником Південно-Східного Територіального КЕУ у 2012 році. В даному документі значиться посилання на наказ МОУ № 28-2006 року; розрахунок фонду оплати праці працівників комендантської дільниці в/м № 17 ОСОБА_3 академії м. Одеси на 2013 рік; кошторис прибутку та витрат комендантської дільниці № 2 військового містечка № 17 ОСОБА_3 інституту Одеського національного політехнічного університету на самоокупності та дотації на 2013 рік. Даний кошторис затверджений ТВО начальника ОСОБА_3 академії генерал-майором ОСОБА_7, та погоджений ТВО начальника КЕВ м. Одеси Ю.С. Грицюк, заступником головного бухгалтера КЕВ м. Одеси; наказ МО України № 312 від 13.05.2013 року «про передачу фондів військових містечок у місті ОСОБА_7». Згідно вказаного наказу з метою вдосконалення системи функціонування, оптимізації та розвитку інфраструктури ОСОБА_3 академії (м. Одеси), раціонального використання та утримання фондів військових містечок № 16,17 у місті ОСОБА_7, наказано: начальнику Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України організувати вилучення з балансу КЕВ м. Одеси фондів військових містечок № 17 (Фонтанська дорога,10) та передачу його на баланс ОСОБА_3 академії, згідно з переліком нерухомого військового майна, що передається в управління військової академії.

Однак, дані доводи апелянта не свідчать про те, що будівля № 87 по вулиці Фонтанська дорога,10 військового містечка № 17 в м. Одесі, у встановленому законом прядку набула статусу гуртожитку.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 академії (м. Одеса) відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_9

ОСОБА_2