Справа № 697/1354/16-ц
№ пров. 2/697/504/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого Русакова Г. С.

за участі секретаря с/з ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Каневі, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 1/3 частини квартири № 31 в будинку за № 8 по вул. Енергетиків у м. Каневі Черкаської області, на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 24.03.2015р., своє право власності зареєстрував у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. В свою чергу 2/3 вказаної вище квартири належить на праві власності відповідачу. Під час судового засідання у справі № 697/2321/14-ц відповідач додала копію розписки, якою підтверджувала, що вона 31.03.2004 року позичала 2000 доларів США. Так, як даний договір укладався під час коли сімя ОСОБА_3 перебували у шлюбі, то і на ОСОБА_5 як на одного із подружжя покладається обовязок повернення грошових коштів. Враховуючи те, що позивачу невідомо чи поверталися грошові кошти, чи укладався письмовий договір позики і враховуючи той факт, що ОСОБА_5 на укладення такого договору згоди не надавав і про позику взагалі не знав та ним не було надано письмової згоди одного з подружжя і не було особистого волевиявлення, можна вважати, що такий договір є недійсним в момент його укладення. Просить суд визнати договір позики укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 недійсним, судові витрати стягнути з відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4О, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на його безпідставність, просила відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Тобто, договір позики передбачає передання позикодавцем позичальникові грошових коштів. Передача грошових коштів має бути підтверджена письмовими доказами.

Так, відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Із змісту розписки від 31.03.2004 року встановлено, що грошові кошти в сумі 2000 доларів США були позичені ОСОБА_7 (а.с.10).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що позивач та відповідач у шлюбі придбали квартиру. Так як основної суми для придбання квартири у них не було він як батько відповідача позичив кошти в сумі 2000 доларів США та дав їх своїй дочці (відповідачу по справі). Кошти позичив у своєї племінниці.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є матірю відповідача та пояснила, що донька ОСОБА_3 прийшла до них і попросила допомогти їм коштами для придбання квартири. Вони позичили кошти у чоловікової племінниці ОСОБА_6 в сумі 2000 доларів США.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що в 2004 році до неї звернувся ОСОБА_7, який є її дядьком та попросив позичити йому кошти в сумі 2000 доларів США, для того щоб допомогти своїй доньці у придбанні квартири.

Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Оскільки ОСОБА_3 не укладала даний договір позики з ОСОБА_6, то й обовязків щодо його повернення в неї не має.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору позики укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий / підпис/ ОСОБА_9

З оригіналом згідно: оригінал зберігається при матеріалах справи №697/1354/15-ц

Головуючий Г.С. Русаков