Справа № 128/2131/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13.06.2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Свистун Н.Л.

та учасників процесу:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Щеглової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до відділу Державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції про звільнення нерухомого майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, який на день смерті проживав та був зареєстрований в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області. Позивач та її мати ОСОБА_5, як спадкоємці за законом, звернулися до нотаріуса з відповідними заявами щодо прийняття спадщини. ОСОБА_5 03.09.2012 року подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. При оформленні свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було встановлено, що на зазначений будинок 29.06.2004 року на підставі постанови ВДВС Вінницького РУЮ серії АН № 214311 було накладено арешт, що унеможливлює видачу свідоцтва. Дане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 45035. 28.04.2016 року позивач звернулась з відповідною заявою до ВДВС Вінницького РУЮ щодо надання інформації про підстави для накладення арешту та можливості звільнення майна з-під арешту. 11.05.2016 року ВДВС Вінницького РУЮ повідомило позивача про те, що станом на 10.05.2016 року в відділі немає відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_4 На виконанні в відділі знаходилося виконавче провадження, відкрите 18.11.2002 року, про стягнення з ОСОБА_4 аліментів. В період виконання вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено вищевказану заборону на будинок. Більш детальну інформацію ВДВС Вінницького РУЮ надавати відмовився, посилаючись на те, що позивач не є стороною виконавчого провадження. Померлий ОСОБА_4 не є боржником за виконавчими провадженнями, в зв'язку з цим будинок, що зареєстрований за ним на праві власності, не може перебувати під обтяженням. За даних обставин позивач просить суд звільнити з-під арешту зазначений спадковий будинок.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує на підставах, викладених в позові, просить позов задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю Щеглова О.М. проти позову не заперечує. Суду пояснила, що у відділі знаходилось виконавче провадження № 17219485, відкрите 18.11.2002 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (виконавчий лист № АЕ-120, виданий 07.11.2002 року Вінницьким районним судом). В період виконання вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем на майно боржника був накладений арешт. 12.07.2012 року виконавче провадження закінчено в зв'язку зі смертю боржника 28.03.2012 року. Після цього, виконавчий лист разом з постановою про закінчення направлений до органу, що його видав. Надати розмір заборгованості по сплаті аліментів на момент смерті боржника або перевірити законність накладення арешту на майно ОСОБА_4 не представляється можливим в зв'язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження, які зберігаються у відділі з моменту закінчення виконавчого провадження лише три роки. В зв'язку з зазначеним представник відповідача не заперечує щодо вирішення спору відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши думки представників сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниці помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.03.2012 року (а.с. 2).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить також житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області. Вказаний будинок належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.1998 року, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва (а.с. 3).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_3, як його дочка, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 від 29.01.1996 року (а.с. 21), та дружина спадкодавця (мати позивача) ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_3 звернулась в установлений законом строк до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, що підтверджується копією вказаної заяви (а.с. 19), а ОСОБА_5 подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини на користь дочки ОСОБА_3, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с. 10).

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно позивач не має можливості, оскільки на нього накладено арешт постановою ВДВС Вінницького РУЮ серії АН № 214311 від 25.06.2004 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 57889098 від 21.04.2016 року (а.с. 7).

На письмове звернення позивача до ВДВС Вінницького РУЮ щодо зняття арешту з спадкового будинку від 28.04.2016 року (а.с. 8), ВДВС Вінницького РУЮ було надано відповідь за № 6163/02-25/10 від 11.05.2016 року про те, що відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_4 на виконанні станом на 10.05.2016 року відсутні. На виконанні у відділі знаходилось виконавче провадження № 17219485, відкрите 18.11.2002 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (виконавчий лист АЕ-120, виданий 07.11.2002 року Вінницьким районним судом Вінницької області). В період виконання вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем на майно боржника було накладено арешт (а.с. 9).

Наявність арешту на спадковий будинок та неможливість його скасування в досудовому порядку підтверджується також копією постанови про відкриття виконавчого провадження № 17219485 від 18.11.2002 року за виконавчим листом № АЕ-120, виданим Вінницьким районним судом Вінницької області 07.11.2002 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27); копією постанови про закінчення виконавчого провадження № 17219485 від 12.07.2012 року у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4 (а.с. 28), а також копією документів ВДВС Вінницького РУЮ 02-17 щодо знищення виконавчих проваджень ВДВС від 26.02.2016 року (а.с. 29-32).

Наявність вказаного арешту порушує майнові права позивача та перешкоджає в подальшому оформленні права власності на спадкове будинковолодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що підстав для існування арешту на житловий будинок, який належить ОСОБА_4, немає, позивач, як спадкоємець померлого ОСОБА_4, не може реалізувати своє право на оформлення спадкових прав, чим порушено її конституційне право, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Крім того, за заявою представника позивача, суд вважає за необхідне залишити за позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», Конституцією України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 158, 174, 197, 212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області, накладений на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції АН № 214311 від 25.06.2004 року, реєстраційний номер обтяження 45035.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська