Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 314/5311/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/778/2176/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобовязання звільнити будинок та стягнення суми, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та стягнення матеріального збитку,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобовязання звільнити будинок та стягнення суми.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна, 12.

17.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений попередній договір № 147, за умовами якого ОСОБА_3 зобовязався продати, а ОСОБА_4 зобовязалася купити вищевказаний житловий будинок. При цьому, сторони домовились, що договір купівлі-продажу має бути укладений не пізніше ніж 26.08.2014 року, сторонами встановлена ціна будинку - 12 000 доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в ОТПбанку на день оформлення Основного договору. Також, ОСОБА_3 зобовязався передати ключі покупцеві до 26.08.2013р.

При укладенні попереднього договору ОСОБА_4 передала продавцю завдаток в сумі 4 000 доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в ОТПбанку. А ОСОБА_3 в рахунок виконання взятих на себе зобовязань в день укладення попереднього договору передав ключі від житлового будинку та надав будинок у користування ОСОБА_4 З того часу будинком користуються ОСОБА_5, яка є дочкою ОСОБА_4, та чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6

ОСОБА_3 посилається на те, що на теперішній час умови попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку не виконано, не укладено договір купівлі-продажу. Жодних договорів про найм житла між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не укладалось, отже, останні не мають правових підстав для проживання у будинку.

Крім того, діями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 позивачу завдано збитків у вигляді неправомірного користування майном без законних підстав. Суму завданих збитків ОСОБА_3 оцінює у 14 000 грн. із розрахунку 1 000 грн. за кожен місяць користування майном у період з 26.08.2014 року по 16.11.2015 року (дата подачі позову).

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд: зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_6 звільнити житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна, 12; стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на його користь заподіяні збитки в розмірі 14 000 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та стягнення матеріального збитку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що, дійсно, 17.08.2013 року між нею та ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку № 12, розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна.

Відповідно до п. 5.1. вказаного договору вона передала продавцю гроші в сумі 4 000 доларів США по курсу купівлі в ОТП Банку на день оформлення як завдаток.

Передавши гроші продавцю, ОСОБА_4 отримала ключі від будинку та вселила у будинок свою доньку та її чоловіка - ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до умов попереднього договору, договір купівлі-продажу має бути укладений в строк не пізніше 26.08.2014 року. У зазначений строк договір купівлі-продажу не був укладений з вини ОСОБА_3, так як ним не були надані документи, які стосуються права власності на землю та будинок. Внаслідок чого ОСОБА_4 відмовилася від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку.

Крім іншого, в результаті дій ОСОБА_3 позивачу за зустрічним позовом була спричинена матеріальна шкода, - «вартість води», «вартість електроенергії», «вартість газу» на загальну суму 7 905 грн.

З наведених підстав ОСОБА_4 просила суд: визнати попередній договір № 147 від 17.08.2013 року, укладений між нею та ОСОБА_3, недійсним; стягнути з ОСОБА_3 сплачені нею грошові кошти відповідно до умов попереднього договору в розмірі 91 640 грн. в еквіваленті по курсу НБУ на 21.12.2015 року - 4 000 доларів США та матеріальну шкоду в розмірі 7 905 грн., а всього 99 545 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вулиця Центральна, 12.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 275,60 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 94 160 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 941,60 грн.

У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення зустрічного позову та в частині відмови у задоволенні його позову у стягненні сум за користування майном та моральної шкоди.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги ОСОБА_3 рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 14 000 грн. і відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення 94 160 грн., а тому апеляційний суд відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобовязуються в майбутньому, в строк не пізніше 26.08.2014р., укласти і належним чином оформити договір відчуження нерухомого майна - будинку № 12, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна, що є власністю продавця. Сторони домовились, що: п. 2.1. сторонами встановлена ціна будинку 12 000 доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в «ОТПбанку» на день оформлення основного договору; п. 3.1.5. ОСОБА_3 зобовязався передати ключі покупцеві до 26.08.2013р.; п. 5.1. покупець передав, а продавець отримав суму завдатку, яка становить 4 000 доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в «ОТПбанку» на день оформлення основного договору. В момент розрахунків за основним договором зазначена сума буде зарахована у належний з покупця платіж за основним договором; п. 5.2. у випадку невиконання цього договору покупцем, сума вказана у п. 5.1. цього договору покупцю не повертається і залишається у продавця; п. 5.3. у випадку невиконання цього договору продавцем, він зобовязується повернути покупцю протягом 3 днів з дати, встановленої п. 1.1. цього договору подвійну суму завдатку, а в разі затримки її повернення, сплатити на користь покупця пеню в розмірі 2 відсотка за кожен день прострочення (а.с. 7-9).

ОСОБА_3 передав ключі ОСОБА_4 в день укладення попереднього договору, і зі згоди останньої у спірний будинок вселились її донька ОСОБА_5 та чоловік доньки - ОСОБА_6, що визнається сторонами.

Також установлено, що у визначений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу нерухомого майна - будинку № 12, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна, укладений не був.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За положеннями ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний правочин є видом недійсного правочину, а тому не породжує будь-яких наслідків крім передбачених законом (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Судом було вірно встановлено, що оскільки попередній договір був укладений всупереч вимогами ст.ст. 635, 657 ЦК України та не був нотаріально посвідчений, він є нікчемним відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, а за нормами ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається.

Як розяснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Суд дійшов вірного висновку, що оскільки укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір є нікчемним, то відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України з ОСОБА_3 належить стягнути суму, яка була передану йому ОСОБА_4, як повернення того, що було отримано за нікчемним договором.

Проте, висновки суду в частині визначення розміру суму, що підлягає стягненню, - 94 160 грн., а саме, еквівалентній 4 000 доларів США з конвертацією в національну валюту на день подачі зустрічного позову, тобто на дату 21.12.2015р., є помилковими.

Так, сторони по справі давали суперечливі пояснення щодо валюти переданої суми авансу за попереднім договором від 17.08.2013 року, вказували, що грошова сума була передана то у доларах США, то у гривні. Вказані пояснення не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наявність в матеріалах справи письмового доказу.

Як зазначалося вище, у п. 5.1. попереднього договору вказано, що «покупець передав, а продавець отримав суму завдатку, яка становить 4 000 (чотири тисячі) доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в «ОТПбанку» на день оформлення Основного договору».

Факт передачі грошей має бути підтверджений виключно письмовим доказом. Єдиним письмовим доказом передання та отримання грошової суми, що наданий сторонами, є письмовий договір, де зазначено, що сума завдатку становить 4 000 доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в «ОТПбанку» на день оформлення договору, і саме цей факт ОСОБА_4 та ОСОБА_3 засвідчили своїми підписами.

Курс купівлі долара США в ПАТ «ОТП Банк» станом на 17.08.2013 року становив 8,1350. Відповідно, еквівалент 4 000 доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в ПАТ «ОТП Банк» станом на 17.08.2013 року складав 32 540 грн. (4 000 * 8,1350).

З огляду на викладене, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової суми, її розмір слід зменшити до 32 540 грн.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, в решті рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, ухвалюючи рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заподіяних збитків в розмірі 14 000 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн., суд правильно відмовив у їх задоволенні за необґрунтованістюта недоведеністю, висновки суду в цій частині є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається. Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в зазначеній частині.

Зважаючи на викладене, за наслідками апеляційного розгляду справи колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової суми, слід зменшити розмір стягнення до 32 540 грн. Також, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, слід зменшити розмір стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судового збору до 325 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року по цій справі змінити в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової суми, зменшивши її розмір до 32 540 (тридцять дві тисячі пятсот сорок) грн., та в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судового збору, зменшивши розмір стягнення до 325 (триста двадцять пять) грн. 40 коп.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: