РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

13 квітня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору поруки від 11.04.2012 року, відповідач зобовязувався забезпечити виконання основного зобовязання боржника ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» за договором №9/к від 09.01.2006 року і додаткової угоди №1 від 04.04.2012 року до основного договору, яким є зобовязання повернути борг кредитору, а саме грошові кошти визначені основним договором та додатковою угодою №1 від 04.04.2012 року, яка є невідємною його частиною. ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» належним чином не виконував зобовязання перед ОСОБА_1, а тому станом на 12.02.2016 року сума основного боргу за договором поруки складає 14345646,70 грн., 3% річних від суми боргу за договором поруки складає 1175557,05 грн., пеня складає 12119594,07 грн., встановлений індекс інфляції складає 11634319,47 грн.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 17.12.2015 року, зареєстрованої в реєстрі за №8077 (а.с.18), не зявився, надав заяву, що уточнені позовні вимоги підтримає, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення не надавав, у звязку з чим ухвалою суду від 13.04.2016 року з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем, як інвестором, та ТОВ «МОНОЛІТ «Будівельний альянс», як забудовником, був укладений договір №9/к від 09.01.2006 року. (а.с.6-8).

Відповідно до п. 1.1. договору, забудовник притягував інвестора для будівництва кварталу житлової забудови на земельній ділянці площею 4,4177 га, розташованому на вул. Балакірєва в м. Харкові, відведеному забудовнику Рішенням харківської міської ради №144/04 від 06.10.2004 року.

Земельна ділянка площею 4,4177 га, знаходиться в оренді у забудовника ТОВ «МОНОЛІТ» Будівельний альянс» на підставі договору оренди від 01.08.2005 року, укладеного між забудовником та Харківською міською радою Харківської області, який діє до теперішнього часу.

Згідно п. 1.3 договору, за рахунок грошових коштів отриманих від інвесторів, забудовник зобовязувався побудувати обєкт та згідно п. 1.4 передати інвестору житловий будинок під номером 9 загальною площею першого та другого поверху 531,2 кв. м. та площею підвалу 281,3 кв. м. розташованого на земельній ділянці 882,8 кв. м.

Згідно умов договору, для виконання основного зобовязання, ОСОБА_1, як інвестор, передала ТОВ «МОНОЛІТ «Будівельний альянс», як забудовнику, грошові кошти в розмірі 2777500,00 гривень, що було еквівалентно 550000 доларів США та підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №17 від 12.09.2007 року (а.с.40).

Для забезпечення виконання зобовязань,11.04.2012 року між позивачем, як кредитором, та фізичною особою ОСОБА_2, як поручителем, укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом, згідно умов якого ОСОБА_2 зобовязувався забезпечити виконання основного зобовязання ТОВ «Будівельний альянс «МОНОЛІТ» за договором №9/к від 09.01.2006 року і додаткової угоди №1 від 04.04.2012 року до основного договору, яким є зобовязання повернути борг позивачу, а саме грошові кошти визначені основним договором та додатковою угодою №2 від 04.04.2012 року, яка невідємною його частиною. (а.с. 5)

Відповідно до умов договору поруки від 11.04.2012 року, поручителю ОСОБА_2 було встановлено 60-ти денний строк, з дня отримання вимоги на виконання прийнятих на себе зобовязань, який сплив 21.05.2013 року, а відповідно з наступного дня від цієї дати, починається прострочення боржника та початок перебігу строку позовної давності, але до теперішнього часу вимога кредитора не виконана.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ст. 509 ч. 1 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст.549 ЦК України виконання зобовязання забезпечуються, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.04.04.2012 року між ТОВ «МОНОЛІТ» Будівельний альянс», ТОВ «Будівельний альянс «МОНОЛІТ» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №2 згідно якої, сторони домовилися про зміну сторони договору №9/к від 09.01.2006 року (забудовника) з ТОВ «МОНОЛІТ» Будівельний альянс» на ТОВ «Будівельний альянс «МОНОЛІТ», який прийняв на себе грошові зобовязання , які виникли на підставі укладеного договору та додатків до нього та зобовязувався добувати обєкт, для чого було встановлено новій строк введення в експлуатацію: ІІІ

квартал 2012 року (а.с.41), але забудовник свої зобовязання не виконав, обєкт не добудував та в експлуатацію його не здав і до теперішнього часу будівництво не здійснюється.

12.03.2013 року на адресу ТОВ «Будівельний альянс «МОНОЛІТ» та ОСОБА_2 було направлено письмову вимогу про виконання прийнятих на себе зобовязань по договору поруки від 11.04.2012 року. (а.с. 9-10)

Судом встановлено, що до теперішнього часу зобовязання не виконано.

Згідно ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Вираховуючи суму боргу позивач вказував, що станом на 12.02.2016 року сума основного боргу за курсом НБУ станом на 12.02.2016 року (100 доларів = 2608,2994 грн.) складає 14345646,70 грн., 3% річних від суми боргу складає 1175557,05 грн., пеня складає 12119594,07 грн., встановлений індекс інфляції складає 11634319,47 грн.

Суд погоджується із розміром суми основного боргу, оскільки він випливає з умов договору, що був укладений між сторонами.

Вираховуючи суму пені, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 5.2 Договору від 09.01.2006 року в разі порушення з вини будівельника п. 1.7 Договору, будівельник виплачує інвестору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми, внесеної інвестором.

Тобто, суд вираховує пеню за період, який самостійно визначив позивач, а саме з 22.05.2013 по 12.02.2016 рік виходячи з наступного:

- з 22 травня 2013 року по 09 червня 2013 року сума пені складає 56006,97 грн. (14345646,70 грн. х 7,5% : 365 дн. х 19 дн.).

- з 10 червня 2013 року по 11 серпня 2013 року сума пені складає 173326,85 грн. (14345646,70 грн. х 7,0% : 365 дн. Х 63 дн.).

- з 12 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року сума пені складає 707653,06 грн. (14345646,70 грн. х 6,5% : 365 дн. Х 277 дн.).

- з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року сума пені складає 347243,26 грн. (14345646,70 грн. х 9,5% : 365 дн. Х93дн.).

- з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року сума пені складає 584634,23 грн. (14345646,70 грн. х 12,5% : 365 дн. Х119дн.).

- з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року сума пені складає 467707,39 грн. (14345646,70 грн. х 14,0% : 365 дн. Х85дн.).

- з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року сума пені складає 199266,93 грн. (14345646,70 грн. х 19,5% : 365 дн. Х26дн.).

- з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року сума пені складає 2086996,82 грн. (14345646,70 грн. х 30% : 365 дн. Х177дн.).

- з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року сума пені складає 297131,75 грн. (14345646,70 грн. х 27% : 365 дн. Х28дн.).

- з 25 вересня 2015 року по 12 лютого2016 року сума пені складає 1219183,45 грн. (14345646,70 грн. х 22% : 365 дн. Х141дн.).

Отже, загальна сума пені за користування коштами за підрахунком суду за період, який відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України був визначений позивачем, складає 6139150,71грн., тобто є меншою, ніж було обраховано позивачем, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до розрахунків, які проводяться судом, сума трьох відсотків річних за вказаний період часу (з 22.05.2013 року по 12.02.2016 року) щодо прострочення повернення грошових коштів становить: 14345646,70 грн.*3%:365*997 = 1175557 грн. 05 коп., що дорівнює тій сумі, яку позивач вирахував у своєму позові, тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо розрахованої позивачем суми інфляційних витрат в розмірі 14268153,68 грн., то суд зазначає наступне.

Як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене було визначено у договорі у

гривні. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене було визначено у договорі у гривні, а не в подальшому переведено з курсом НБУ у національну валюту.

У звязку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконав умови Договору та прострочив виконання свого зобов'язання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача основну суму боргу по Договору в розмірі 14345646,70 грн., а також заявлену позивачем суму трьох відсотки річних за час прострочення виконання взятих на себе зобов'язань у розмірі 1175557 грн. 05 коп. та суму пені у розмірі 6139150,71 грн.

Щодо іншої частини позовних вимог, то суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме судового збору у розмірі 6590,00 грн.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1049,1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Гідропаркова, б. 1, кв. 382) суму основного боргу у розмірі 14345646,70 грн., пеню у розмірі 6139150,71 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 1175557,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Гідропаркова, б. 1, кв. 382) суму судових витрат, а саме судовий збір у розмірі 6590,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Н.В. Якуша