Провадження № 2/643/286/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Ференчук О.В., за участю секретаря Петрової О.С., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Відділ опіки та піклування у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та вселення в житлове приміщення та зустрічним позовом, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою № № 125, що в будинку № 19 по вул. Тимурівців в м. Харкові, шляхом вселення її та її малолітнього сина в зазначену квартиру.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з часу укладення шлюбу 17.11.2007 року з ОСОБА_3 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Власниками зазначеної квартири є ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_4 22.07.2008 року у них з ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5. І вони стали проживати у квартирі вчотирьох. 22 липня 2014 року шлюб було розірвано, а 05.06.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вигнали її з сином з квартири, змінивши замки. Тому вона вимушена звернутися за захистом своїх та її сина порушених прав.

Відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просив, посилаючись на ст.ст. 321, 391 ЦК України, усунути йому перешкоди у користуванні квартирою № 125 в будинку № 19 по вул. Тимурівців в м. Харкові, шляхом виселення ОСОБА_1 із зазначеної квартири без надання їй іншого жилого приміщення.

В обгрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві спільної власності із сином ОСОБА_3 На час звернення до суду в квартирі крім нього зареєстровані та проживають син ОСОБА_3 та неповнолітній онук ОСОБА_2.

В 2007 році в належну йому квартиру вселилася дружина сина ОСОБА_1, яка ніколи не була членом його сімї , оскільки спільного господарства вони ніколи не вели.

Як власник квартири, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження квартирою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що позивач ОСОБА_1 не має у власності іншого житла в м. Харкові та не має можливості забезпечити нормальні умови проживання для себе та сина. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог по зустрічній позовній заяві просила суд відмовити. Суду пояснила, що через неправомірні дії відповідачів, які виразилися в нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_1 при виселенні, остання вимушена була звертатися до міліції з заявами про притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, наполягали на задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені вимоги первинного позову не визнав з підстав небезпечності проживання разом із ОСОБА_1 Вважає, що поведінка ОСОБА_1 може загрожувати не тільки йому а і його малолітньому онуку ОСОБА_2. Наполягав на задоволенні зустрічного позову.

Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судовому засіданні просив ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини, а саме відмовити в задоволенні вимог позивача ОСОБА_1, а вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.03.2006 року, реєстраційний № 5-06-270306, зареєстрованого в КП "ХМБТІ" (Т.1 а.с. 15).

У зв'язку з реєстрацією шлюбу 17.11.2007 року позивачкою ОСОБА_1 з співвласником квартири ОСОБА_3 вона вселилась в спірну квартиру.

02.06.2008 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 123656 (Т.1 а.с.10)

22.07.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (Т.1 а.с. 11-12).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вселилася в спірну квартиру як дружина співвласника квартири - відповідача ОСОБА_3, після цього у них народився син, тобто вони проживали на правах членів сім'ї ОСОБА_9, а з часу розлучення - як колишні члени її сім'ї.

Таким чином сторони нарівні мають право користування спірним житлом, а позивач ОСОБА_1 до того ж як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2, зареєстрованого в квартирі.

Доказів того, що співвласник квартири відповідач ОСОБА_4 заперечував проти в ній позивача ОСОБА_1 та зазначав на неправомірності її вселення до Квартири, суду надано не було.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1, яка за фактичною згодою її співвласників, проживала у вказаній квартирі протягом 8 років в якості члена сім'ї, дружини співвласника ОСОБА_3, а також в якості матері неповнолітнього сина, набула право користування вказаною Квартирою.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача ОСОБА_1 про вселення та зобов'язанні відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні квартирою.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2, проживає разом із батьком ОСОБА_3 та дідусем ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2.

Факт проживання малолітнього ОСОБА_2 в спірній квартирі був підтверджений у судовому засіданні і представниками позивача ОСОБА_1 і відповідачами по справі.

За таких обставин суд, розглядаючи справу на підставі наданих сторонами доказів, вважає недоведеним виселення дитини разом із матірю позивачкою ОСОБА_1

Таким чином вимоги, щодо його вселення у спірну квартиру не підлягають задоволенню.

Суд вважає за необхідним відмовити ОСОБА_4 у задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод у здійсненні ним права користування квартирою № 135 , що в будинку № 19 по вул. Тимурівців в м. Харкові, шляхом виселення відповідачки (позивачки за первинним позовом) ОСОБА_1 шляхом виселення її із зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Відповідно до 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

У цьому випадку обмеження прав власника передбачені ст.ст. 156, 157 ЖК України.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Однак зазначених обставин судом не встановлено.

Передбачені ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Член сімї власника житла може бути визнаний таким, що втратив право користування цим житлом тільки з підстав передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Проте з цих підстав позов ОСОБА_4 не заявлявся.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем було cплачено згідно квитанції судовий збір у розмірі 243,60 грн. і дана сума має бути відшкодована відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218, 88 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Відділ опіки та піклування у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та вселення в житлове приміщення - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою № 125 в будинку № 19 по вул. Тимурівців в м. Харкові, шляхом вселення її, ОСОБА_1, в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 у рівних частках витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Ференчук