22-ц/775/421/2016(м)
Категорія 19 Головуючий у 1-й інстанції Козлов Д.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.

секретаря Собецької О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_5 29 грудня 2005 року був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого вона передала у власність відповідача належну їй квартиру АДРЕСА_1, а відповідач зобовязалась довічно її утримувати шляхом щомісячних витрат у сумі 300 грн. на умовах цього договору, а саме забезпечення харчуванням, побутовими послугами, медикаментами. Крім цього, відповідач зобовязалась забезпечити позивача житлом шляхом збереження її права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Оскільки відповідачем умови договору не виконуються, просила розірвати договір довічного утримання від 29 грудня 2005 року та визнати за нею право власності на відчужену квартиру.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Розірвано договір довічного утримання від 29 грудня 2005 року, посвідчений 29 грудня 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_4, реєстр № 8779, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2016 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2016 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності третьої особи нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначені її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

За положеннями ч.1 ст.224 ЦПК України суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішенні на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Частиною 4 ст.169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Проте, матеріали даної справи не містять даних про належне повідомлення відповідача ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи. Судові повістки про проведення попереднього розгляду справи 25 січня 2016 року та судового засідання 09 лютого 2016 року відповідачу не вручались, а повернуті до суду за перебігом строку зберігання.

Напередодні судового засідання, призначеного на 25 лютого 2016 року, відповідач звернулася до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи для надання їй можливості ознайомлення з матеріалами справи і звернення за правовою допомогою, надання заперечень.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ухвалення судом заочного рішення позбавило відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права щодо надання доказів у справі, заслуговують на увагу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до положень ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установлено порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Враховуючи, що неподання відповідачем ОСОБА_6 доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову було зумовлено розглядом судом першої інстанції справи за її відсутності, за клопотанням останньої апеляційним судом були допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_12, її представника ОСОБА_13, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_14, допитавши свідків і дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що свої зобовязання за договором відповідач належним чином не виконувала, належного матеріального утримання позивачу не надавала, не забезпечила безоплатним проживанням у спірній квартирі, щоденним трьохразовим харчуванням, щомісячним пранням білизни та послуг перукаря, ремонтом побутової техніки, а також необхідними ліками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 за реєстровим №8779.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору право власності на квартиру АДРЕСА_1, що належала позивачу на праві власності, було передано ОСОБА_5, яка зобовязалася забезпечити відчужувача довічним утриманням та доглядом на визначених умовах.

Згідно п.2.1 вказаного договору, матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувану оцінюється сторонами у сумі 300 грн. Утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: а) забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження безоплатного довічного проживання у відчуженій квартирі; забезпечення щоденним трьохразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря). Вартість продуктів складає 260 грн. на місяць. б) надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 14 днів, послуги перукаря один раз на місяць, ремонт побутової техніки. Оцінюється сторонами у суму 10 грн. на місяць. в) забезпечення належним лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на середню суму 30 грн. чи 360 грн. на рік (п.2.2 договору).

За положеннями п.2.3 договору якщо суми, витрачені на ліки протягом календарного року більше чи менше 360 грн. на рік, нова розрахована сума витрат на ліки має бути вказана в цьому договорі через укладення сторонами додаткової угоди, що посвідчується нотаріально.

Згідно ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Частиною 1 ст.10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як а підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, згідно з ч.2 ст.614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання (ч.2 ст.614 ЦК України).

Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідач зобовязаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, а саме, подати докази надання відчужувачу щомісячного матеріального забезпечення, а також іншого догляду, визначеного умовами договору.

Як на підставу позову, позивач посилалася на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором, а саме: не надання матеріального забезпечення, щоденного трьохразового харчування, послуг перукаря, не забезпечення ліками, не проведення ремонту побутової техніки, її було виселено із відчуженої квартири ,і, що у звязку з цим, вона не бажає в подальшому продовжувати даний договір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 пояснювала, що відповідач є її племіннецією, власного житла не мала, тому за її пропозицією між ними був укладений договір довічного утримання. У спірній квартирі, яку відповідач відремонтувала, остання прописала свого сина ОСОБА_9., який періодично в ній і проживав. Сама відповідач з сімєю проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, який також належить на праві власності їй, позивачу. Сама вона проживала у спадковому будинку №105 по вул.Азовстальській в м.Маріуполі, правовставлюючі документи на який не оформлені, останнім часом цей будинок перебуває у аварійному стані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 порушувалися умови договору, є безпідставними, оскільки відповідно до умов договору на неї ніяких зобовязань не покладалося. Єдиний її обовязок передати у власність належне їй нерухоме майно, що нею було виконано. Щомісячне матеріальне утримання мало надаватися регулярно, незалежно від того, здійснює вона щомісячні замовлення, чи ні, оскільки відповідач зобовязалась утримувати ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 (сусідка ОСОБА_3 по вул. Азовстальській, буд.50) показала, що один раз у її присутності відповідач намагалася передати позивачу грошові кошти, від яких остання відмовилась. Однак ці обставини мали місце в 2016 році, тобто коли дана справа вже розглядалася в суді.

В розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України відповідачем не було надано суду доказів надання нею щомісячного матеріального забезпечення у розмірі, встановленому договором.

Виходячи із змісту положень ст.57 ЦПК України, такими доказами можуть бути: квитанції за грошовими переказами відповідача на імя позивача, фіскальні чеки на придбання для позивача продуктів харчування, ліків, тощо, а також інші фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують заперечення відповідача.

Допитані в судовому засіданні свідки, які є близькими родичами відповідача, ОСОБА_7 (двоюрідна сестра), ОСОБА_9 (син), ОСОБА_11 (рідний брат) та ОСОБА_10 (подруга матері відповідача), показали, що протягом дії договору відповідач належним чином виконувала свої зобовязання за договором довічного утримання, надавала матеріальну допомогу, у тому числі на суму, яка перевищувала суму, зазначену в договорі. Проте, покази цих свідків є не конкретні, в загальних висловах і не свідчать про систематичність виконання зобовязань. При цьому, само по собі виконання відповідачем умов договору не є підтвердженням фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи.

Крім того, за показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9 матеріальна допомога позивачу надавалась не тільки відповідачем, а й іншими її родичами, братом, за життя матірю відповідача, що вказує на надання такої допомоги як родичці, а не за спірним договором.

Саме відповідач на підтвердження факту виконання нею умов договору повинна була забезпечити оформлення факту передачі готівкових коштів позивачу ОСОБА_3, якщо таке мало місце, відповідним письмовим документом (розпискою, тощо), оскільки між ними склалися правовідносини, не як тітки і племінниці, а як сторін договору з відповідними правами та обовязками, одним із яких було наданні відчужувачу матеріального забезпечення.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що двічі, як це передбачено договором, білизну позивача не прала, їжу не готувала, оскільки їй не надавались рецепти ліки не купувала, і в цьому є протиріччя з показами свідків, які підтверджували ці обставини.

Безпідставними є і доводи відповідача ОСОБА_6 про те, що не проживаючи у спірній квартирі позивач ОСОБА_3, тим самим, чинила їй перешкоди у забезпеченні щоденним трьохразовим харчуванням. Спірна квартира є однокімнатною (житлова площа якої складає 12,2 кв.м), в ній з 2009 року зареєстрований і періодично проживав син відповідача ОСОБА_9 До того ж, сама відповідач має сімю і їх спільне проживання в цій квартирі було неможливим. Тому не має підстав вважати про умисне перешкоджання відповідачу у виконанні умов договору.

Отже, надані відповідачем докази не дають підстав вважати висновок суду першої інстанції невірним. Зазначені вище обставини свідчать про неналежне виконання набувачем зобовязань за договором довічного утримання, укладеного з ОСОБА_3, що відповідно до ст.755 ЦК України є підставою для його розірвання.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257 ЦК України).

Статтею 268 ЦК України визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється. Проте зазначений у цій статті перелік вимог, на які не поширюється позовна давність, не є вичерпним, у законі може бути передбачені і інші вимоги. При встановленні цього переліку Цивільний кодекс виходить із специфіки певних правовідносин, оскільки предметом захисту тут, як правило, є право, не обмежене в часі. Оскільки порушення мають триваючий характер, то постійно відбувається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права.

У звязку цим, заява відповідача про застосування до заявлених вимог строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Таким чином, перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

ОСОБА_15