Провадження № 22-ц/773/972/16 Категорія: 57 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про захист прав споживача та визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 10 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10.05.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено недійсність укладеного з відповідачем правочину валютно-обмінної операції щодо обміну швейцарських франків в сумі 206 000 на гривні на виконання умов укладеного між сторонами кредитного договору від 11.07.2008 року, а тому прийшов до висновку, що підстави для визнання недійсною вказаної валютно-обмінної операції відсутні.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2008 року між між ТзОВ "БМ Банк" та ОСОБА_3 було укладено в письмовій формі двосторонній кредитний договір № 4/105/110708 (а.с.17-20).

Умовами договору передбачено суму і валюту кредиту - 206 000 швейцарських франків.

Відповідно до п. 3.2 кредитного договору для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № 76 та рахунок для нарахування відсотків № 76. Кредит надається шляхом видачі готівки з каси Банку.

Як вбачається із заяви на видачу готівки № 794111 від 11.07.2008 року, банком ОСОБА_3 на виконання умов договору були видані кредитні кошти в розмірі 206 00 швейцарських франків, що в еквіваленті національної валюти - гривні (по курсу НБУ CHF/UAH-100/468,8) в загальній сумі становить 965 728 грн. (а.с.21). Вказані кошти в національній валюті України були перераховані на позичковий рахунок ОСОБА_3 за № 76.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача заперечував факт обміну валюти позивачем ОСОБА_3 в ПАТ «БМ Банк» у вказані роки.

Однак, з пояснень представника відповідача ПАТ "БМ Банк" місцевим судом встановлено, що валютно-обмінна операція відбулася, однак, підтвердити письмовими доказами відповідач не взмозі, оскільки всі документи відповідно до постанови Національного Банку України знищені

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 08.12.2004 року №601, банком 26.03.2014 року було знищено касові документи за 2006-2008 роки, що підтверджується відповідним актом. Заявки банків та клієнтів на видачу готівки зберігаються 3 роки (п. 322 розділу 2 Переліку), касові документи зберігаються 5 років (п. 303 розділу 2 Переліку). Копію акту №1 від 26.03.2014 року представником банку надано суду, який знаходиться в матеріалах справи (а. с. 90-101). Отже документ, який би підтвердив вчинення ОСОБА_3 обміну валюти у 2006-2008 роках, відсутній.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. ст. 526-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України №174 від 01.06.2011 року, предметом регулювання Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні є, в тому числі, видача готівки в національній та іноземній валюті клієнтам з їх рахунків через касу банку.

У розділі IV Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами, зокрема, в ст.1 Інструкції, передбачено загальні вимоги до оформлення касових документів. До касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією інструкцією, належить заява на видачу готівки (додаток №10 до Інструкції).

Валютно-обмінні операції здійснюються на підставі касових документів, визначених іншими нормативно-правовими актами, про що вказано в ч. 2 ст. 1.1. розділу IV Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами.

П.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України №502 від 12.12.2002року вказує на те, що «Банк, фінансова установа зобовязані здійснювати валютно-обмінні операції, крім тих, що проводяться через платіжні пристрої, з оформленням квитанції про здійснення валютно-обмінної операції за формою, наведеною у додатку №3 до цієї Інструкції.»

Сам по собі факт відсутності зазначеної квитанції, якою б мала оформлятися вказана валютно-обмінна операція, не свідчить про те, що така фінансова операція не була проведена сторонами. Факт здійснення цієї операції доводиться наявною в матеріалах справи підписаною позивачем заявою на видачу готівки (а.с.21), в якій він підтвердив отримання ним в банку 965728 грн. кредитних коштів замість 206 000 швейцарських франків, у яких надавався кредит.

Оскільки факт здійснення між сторонами валютно-обмінної операції підтверджується наявними у справі доказами, дана валютно-обмінна операція відбулася, документи на підставі яких вона здійснювалась були знищені, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у заявленому ОСОБА_3 позові слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищенаведеним нормам, позивач не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі про наявність підстав для визнання недійсною валютно-обмінної операції, а тому ці заперечення не можуть бути прийняті до уваги.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Зазначення в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду висновку про пропуск позивачем позовної давності є зайвим і таким, що не впливає на його правильність, оскільки в позові відмовлено за безпідставністю, а не у звязку зі спливом позовної давності.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 10 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Повернути ОСОБА_3 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп. відповідно до квитанції ПАТ «Ощадбанк» № 57 від 18 травня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: