АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2945/16 Головуючий 1 інст. Шишкін О.В.
Категорія : житлові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Івах А.П., Швецова Л.А.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток спільної власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру часток спільної власності.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що йому та відповідачці, ОСОБА_2, належить по 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. Власницею інших 1/3 частин вказаної квартири є ОСОБА_3. Вважає, що долі усіх власників квартири є рівними та кожному має належати по 1/3 частині спірного житла. ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визначити, що його частка та частка ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 складає по 1/3 частини.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення.

В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 вказувала, що 25 грудня 2015 року ОСОБА_3 почала вимагати від неї звільнити належну їй квартиру №62 по пр.. Леніна, 70 у місті Харкові з 05 січня 2016 року. Проти цього вона не заперечувала та бажає проживати у належній їй на праві спільної часткової власності квартирі АДРЕСА_1. Саме 05 січня 2016 року вона намагалася потрапити до своєї квартири, проте відповідачі за зустрічним позовом перешкоджали їй зайняти житлове приміщення. Зазначає, що спірна квартира складається з трьох кімнат, всі кімнати мають окремий вхід, тобто технічно можливо кожному із співвласників виділити в користування окрему кімнату.

Тому, ОСОБА_2 просила суд встановити порядок користування квартирою №88 по вул.. Сумській, 77/79 у місті Харкові, а саме: виділити в її користування кімнату літ. 2, площею 20,0 кв.м., залишивши в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кімнати літ. 3, загальною площею 20,7 кв.м. та літ.4, загальною площею 19,3 кв.м. У спільному користуванні залишити місця загального користування: коридори літ. 8, загальною площею 7,5 кв.м., літ. 6, загальною площею 3,0 кв.м., вбудовану шафу, літ. 7, загальною площею 0,8 кв.м., вбиральню літ. 8, площею 1,1 кв.м., кухню літ. 5, площею 8,3 кв.м., ванну кімнату літ. 9, площею 4,6 кв.м. Крім того, просила усунути їй перешкоди у здійсненні права власності шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1. Судові витрати стягнути на її користь з ОСОБА_3.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визначено розмір частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частині кожному в загальній сумісній власності квартири АДРЕСА_2. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою №88 по вул. Сумській, 77/79 у м. Харкові, а саме: виділено в користування ОСОБА_2 кімнату літ. 4, загальною площею 19,3 кв.м., залишивши в користуванні ОСОБА_1 кімнату літ. 2 загальною площею 20,0 кв.м., залишивши в користуванні ОСОБА_3 кімнату літ. 3 загальною площею 20,7 кв.м. У спільному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 залишено місця загального користування квартири АДРЕСА_2: коридор літ. 8 загальною площею 7,5 кв.м., коридор літ. 6 загальною площею 3,0 кв.м., вбудовану шафу літ.7 загальною площею 0,8 кв.м., вбиральню літ.8 загальною площею 1,1 кв.м., кухню літ.5 загальною площею 8,3 кв.м., ванну кімнату літ.9 загальною площею 4,0 кв.м. Усунено ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права власності шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_2. В задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким встановити наступний порядок користування спірною квартирою, а саме: виділити в її користування кімнату літ. 3, загальною площею 20,7 кв.м., залишивши в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кімнати літ. 2, загальною площею 20,0 кв.м. та літ. 4, загальною площею 19,3 кв.м., у спільному користуванні залишити місця загального користування: коридори літ. 8, загальною площею 7,5 кв.м., літ. 6, загальною площею 3,0 кв.м., вбудовану шафу, літ. 7, загальною площею 0,8 кв.м., вбиральню літ. 8, площею 1,1 кв.м., кухню літ. 5, площею 8,3 кв.м., ванну кімнату літ. 9, площею 4,6 кв.м. В іншій частині рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що суд виділив в її користування кімнату №4, площею 19,3 кв.м., що є меншим за її 1/3 частину квартири АДРЕСА_2. Тоді як вона наполягає саме на виділенні їй кімнати площею 20,3 кв.м.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та частково задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, непорушності права власності та доцільності при визначенні порядку користування сторонами квартирою.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Так, рішення суду першої інстанції переглядається колегією суддів лише в частині визначення порядку користування спірною квартирою. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.5-6).

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За положенням ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пунктом 14 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири.

Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

Матеріали справи свідчать, що квартира АДРЕСА_3 є ізольованою. За технічною характеристикою встановлено, що вона складається з трьох кімнат, житловою площею 60,0 кв.м., у тому числі 1-а кімната 20,0 кв.м., 2-а кімната 20,7 кв.м., 3-я кімната 19,3 кв.м. Кухня займає 8,3 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., ванна кімната 4,6 кв.м., коридори 7,5 та 3,0 кв.м., вбудована шафа 0,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 1,7 кв.м. Загальна площа квартири 85,8 кв.м. (а.с.6).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 17.02.2016, 6-1500цс15, яка є обов'язковою до застосування судами України, щодо спорів, які виникають з приводу встановлення порядку користування жилим приміщенням роз'яснено, що потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх права як власників.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визначив порядок користування квартирою №88 по вул.. Сумська, 77/79 у місті Харкові, а саме: виділив в користування ОСОБА_2 кімнату літ. 4, загальною площею 19,3 кв.м., залишивши в користуванні ОСОБА_1 кімнату літ. 2 загальною площею 20,0 кв.м., залишивши в користуванні ОСОБА_3 кімнату літ. 3 загальною площею 20,7 кв.м. У спільному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 залишив місця загального користування квартири АДРЕСА_2: коридор літ. 8 загальною площею 7,5 кв.м., коридор літ. 6 загальною площею 3,0 кв.м., вбудовану шафу літ.7 загальною площею 0,8 кв.м., вбиральню літ.8 загальною площею 1,1 кв.м., кухню літ.5 загальною площею 8,3 кв.м., ванну кімнату літ.9 загальною площею 4,0 кв.м.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 постійно мешкають у спірній квартирі та займають визначені судом першої інстанції кімнати. ОСОБА_2 постійно мешкає в належній на праві власності квартирі ОСОБА_3. Спір між ними виник із- за неузгодженності щодо виплати комунальних платижів по місцях проживання ними у займаних квартирах.

Крім того ОСОБА_3 здійснює постійний догляд за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючи постійно у сусідній кімнаті площею 20,7 кв..

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: А.П. Івах

ОСОБА_4