У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду з указаною заявою, яку обґрунтувало тим, що 08 січня 2015 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, що набрало законної сили, задоволені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 88 684 грн 82 коп., а також судові витрати у розмірі 886 грн 55 коп.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема щодо договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 24 вересня 2007 року, що був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6

Посилаючись на те, що два виконавчі листи на примусове виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2015року було видано у серпні 2015 року, коли право вимоги вже перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», і указані виконавчі листи не були пред'явлені до виконання, заявник просив суд замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у зв'язку з переходом до товариства прав кредитора.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 січня 2016 року, у задоволенні вимог заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування нормматеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та постановити ухвалу про задоволення заяви.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 88 684 грн 82 коп., а також судові витрати у розмірі 886 грн 55 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема щодо договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 24 вересня 2007 року, що був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відкрито виконавче провадження до примусового виконанню виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_6 боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу у розмірі 88 684 грн 82 коп. та понесених судових витрат у розмірі 886 грн 55 коп.

Звертаючись до суду із заявою про заміну стягувача - ПАТ «УкрСиббанк», його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», останнє обґрунтовувало вимоги необхідністю забезпечити належне виконання судового рішення про стягнення з боржника спірної кредитної заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виконавче провадження із примусового виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_6 спірної суми кредитної заборгованості не відкрито, у зв'язку із чим вимоги про заміну стягувача у виконавчому провадженні на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задоволенню не підлягають.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, виконання судового рішення - це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України». Обов'язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов'язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження, тощо.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Доводи суду апеляційної інстанції про те, що виконавче провадження не відкрито як підстава для відмови у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», є неправильними, оскільки після набрання рішенням суду законної сили змінився стягувач і, не замінивши такого стягувача, немає особи, яка в силу закону може просити про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки судом апеляційної інстанцій, у порушення вимог ст.ст.212, 303, 315, 378 ЦПК України, не враховані вказані вимоги норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які були доводами апеляційної скарги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвала апеляційного суду Київської області від 20 січня 2016 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик