У х в а л а

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Попельнюх Тетяни Іванівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року;

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого

остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5 500 грн із терміном повернення, зазначеним в платіжній картці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі

36 % на рік на суму залишку заборгованості. ОСОБА_3 ухиляється від виконання умов договору, тому банк просив стягнути з неї заборгованість у розмірі 18 122,45 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Даним рішенням стягнуто з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1 218 грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 липня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2015 грн 96 коп. - заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2007 року, та судові витрати - судовий збір - 365,40 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Попельнюх Т. І. ставиться питання про скасування рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Попельнюх Т. І. підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (ч.1 ст.335 ЦПК України).

Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.2 ст.335 ЦПК України).

Представник публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідач ОСОБА_3 оскаржують судові рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені та встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором суд, першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив свої договірні зобов'язання, проте позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач у своїх запереченнях на позов.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходив із того, що після закінчення строку дії кредитної картки, у лютому 2009 року, ОСОБА_3 дала письмову згоду на списання банком з будь-якого її рахунку відкритого в банку, будь-яких коштів та зарахування їх на покриття заборгованості по кредитному договору. На підставі даної згоди працівниками банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом, знято 1 198,02 грн в період з 06 червня 2013 року по 30 грудня 2013 року, що свідчить про визнання відповідачкою боргу, а тому переривають перебіг позовної давності.

Проте погодитись із висновками судів попередніх інстанції щодо вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором не можна з огляду на наступне.

Установлено, що за кредитним договором, укладеним 16 лютого 2007 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 5 500 грн на платіжну картку (не зазначено номер картки) зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_3 не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 18 122,45 грн.

Матеріали справи не містять копію кредитної карти № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3. та не має даних про кінцевий термін, строк дії картки, відсутня заява ОСОБА_3 на списання з її картки коштів на списання кредиту. Умови і правила надання банківських послуг договір, додані о заяви та договору не міст ять підпису ОСОБА_3, а тому не можна визнати, що ці Умов належать саме до кредитного договору від 16 лютого 2007 року, Іншого договору та заяви ОСОБА_3 на списання коштів з її картки на погашення заборгованості, матеріали справи не містятью

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України) (правова позиція у справі №6-127цс14).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначенихправових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений 12 місяців.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеною у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 17 вересня 2014 року № 6-95цс14, від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року № 6-134цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Така правова позиція висловлена 12 листопада 2014 року Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-167 цс 14.

Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, на яку також є посилання в рішенні суду апеляційної інстанції, а боржник своїх зобов'язань за договором від 16 лютого 2007 року не виконала.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається точний термін дії картки, хоча в рішеннях судів про це зазначено.

Отже, суд не визначився, який строк дії мав договір про надання

ОСОБА_3кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в якому порядку відбувалась пролонгація дії договору, яка заборгованість виникла за кожною з кредитних карт, та період, з якого необхідно обчислювати початок перебігу строку позовної давності, тобто суд не встановив фактичних обставин справи щодо початку строку позовної давності.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Попельнюх Т.І. та касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко