Справа № 152/1021/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

11.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Мотивуючи позовні вимоги зазначив, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 05.11.1995 року. Від шлюбу позивач та відповідачка неповнолітніх дітей не мають.

Просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя позивача в шлюбі з відповідачкою не склалося, сторони разом не проживають. Позивач знаходиться у Російській Федерації, де перебуває на заробітках, там же і проживає у м. Домодєдово. Відповідачка постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружніх стосунків позивач з відповідачкою не підтримує понад три роки. Збереження шлюбу вважає неможливим, так як це суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 не зявилися.

Від представника позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності від 30.06.2016 року (а.с.2), 19.07.2016 року до суду надійшла заява, у якій останній просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.21).

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, подала заяву до суду про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу з позивачем згодна (а.с.22).

В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивача та відповідачка заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.11.1995 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №098582 (а.с.13).

Від шлюбу позивач та відповідачка неповнолітніх дітей не мають.

Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали різні погляди на сімейне життя, сторони тривалий час не проживають однією сімєю. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не підтримують подружніх стосунків понад три роки.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.24, 105, 110, 112 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований виконавчим комітетом Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 05.11.1995 року, актовий запис за №17.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя