Справа № 487/2859/16-ц
Провадження № 2/487/1686/16
15.06.2016 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,
при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено. В обґрунтування заявлених вимог позивачкою зазначено, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (Леніна) у місті Миколаєві згідно договору купівлі-продажу від 25 травня 2016 року. В зазначеній квартирі зареєстровані члени сімї колишнього власника, а саме: мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, племінники ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, які після відчуження квартири втратили право сервітуту на користування житлом як члени сімї власника. З огляду на викладене, позивач просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою 47 у будинку 6-а по проспекту Центральному (Леніна) у місті Миколаєві та зняти їх з реєстраційного обліку.
Представник позивача, підтримавши вимоги у повному обсязі, подав заяву відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду предявленого позову були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі не зявилися до суду без поважних причин. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіти й користуватися майном.
Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 406 ЦК України передбачено, що сервітут припиняється, у тому числі, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користується ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Судом встановлено, позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (Леніна) у місті Миколаєві згідно договору купівлі-продажу від 25 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 Вказана обставина підтверджена витягом з державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності №59894406 від 25.05.2016 року, номер запису про право власності 14662451.
Відповідно до довідки житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» ЖЕК №1 №2142 від 17.05.2016 року, у належній позивачці квартирі зареєстровані з правом на житлову площу члени сімї колишнього власника: мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 23.10.1986 року), племінники ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 21.06.2002 року), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 14.01.2010 року). Вказані особи були зареєстровані у спірному обєкті нерухомості як члени сімї колишнього власника, та, у звязку із зміною даного власника, тобто припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (іншого відповідачами у судовому засіданні доведено не було), вказані особи підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
З огляду на викладене, суд, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, перевіривши відповідність заявлених вимог діючому законодавству України, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 12, 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405, 406 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування належною ОСОБА_1 квартирою 47 (сорок сім) у будинку 6-а (шість літера А) по проспекту Центральному (Леніна) у місті Миколаєві.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА