Справа № 175/3156/15-ц
Провадження № 2/175/1208/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в :

В серпні 2015 року ПАТ «ДельтаБанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просили в рахунок погашення заборгованості в сумі 1753505,41 грн. за Кредитним договором № 025/0906/71-034 від 05.09.2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1; визнати за ПАТ «ДельтаБанк» право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 05 вересня 2006 року між Відкритим акціонерними товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2, було укладено Кредитний договір № 025/0906/71-034, відповідно до Договору про переведення боргу 23 січня 2012 року Первісний позичальник перевів борг на нового позичальника ОСОБА_1 по Кредитному договору № 025/0906/71-034, за умовами якого Банк надав новому позичальнику кредитні кошти у розмірі 88444,69 доларів США з розрахунку 14,00% річних по 02 вересня 2020 року. В частині надання кредитних коштів АТ «Сведбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредитних коштів № 025/0906/71-034 від 23 січня 2012 року іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № 025/0906/71-034-Z-1 від 23.01.2012 року передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1, що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. 23 січня 2012 року, за реєстр. № 48. Зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 15 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 1753505,41 грн., тому банк звернувся до суду з позовом про захист своїх прав.

Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності,позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 025/0906/71-034, відповідно до умов Договору про переведення боргу 23 січня 2012 року первісний позичальник перевів борг на нового позичальника ОСОБА_1 по Кредитному договору № 025/0906/71-034, за умовами якого банк надав новому позичальнику кредитні кошти у розмірі 88 444,69 доларів США з розрахунку 14,00% річних строк до 02 вересня 2020 року. В частині надання кредитних коштів ПАТ «Сведбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі.

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредитних коштів № 025/0906/71-034 від 23 січня 2012 року ОСОБА_1 за Договором іпотеки № 025/0906/71-034-Z-1 від 23 січня 2012 року передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 352,6 кв.м., житловою площею 118,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. 23 січня 2012 року, за реєстраційним номером № 48; та земельну ділянку, загальною площею 0,1298 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. 23 січня 2012 року, за реєстраційним номером № 51.

Як вказано позивачем в позові, відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 15 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 1753505,41 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1517297,41 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 173085,33 грн., пені в розмірі 59721,46 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу у розмірі 1480,25 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам у розмірі 1920,96 грн. 22 липня 2015 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу про сплату останнім протягом тридцяти днів простроченої заборгованості у розмірі 11885,38 доларів США (а.с.51).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач взагалі не надав суду розрахунку заборгованості, який би включав в себе дані про період виникнення заборгованості по кредиту та порядок нарахування боргу, не надав доказів на підтвердження розміру придбаної кредитної заборгованості у ПАТ «Сведбанк», з довідки заборгованості (а.с.46) взагалі неможливо встановити, за який період було обчислено суму заборгованості та чи відповідає цей період строку позовної давності та умовам договору. Таким чином, судом встановлено, що позивачем не доведено ніякими доказами ту обставину, що право вимоги до боржника (відповідача), було передано на підставі договору купівлі-продажу, а також в якому саме обсязі зобов'язань позичальника та на яких умовах ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором ПАТ «Дельтабанк». Крім цього, позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами тієї обставини, що відповідач був повідомлений про заміну кредиторів у кредитному зобов'язанні та що йому були надані докази переходу до позивача прав у його кредитному зобов'язанні, або, якщо такого повідомлення не було, то доказів на підтвердження того, що відповідач не здійснював погашення заборгованості первісному кредитору ПАТ «Сведбанк».

Відповідно до ст.ст. 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

В силу ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

В судове засідання представник ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, хоча про дату і час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, що позбавило суд можливості визначити правову природу даних правовідносин та обсягу доказів, і роз'яснити позивачу про необхідність надання доказів, які б підтверджували наявність права вимоги до боржника і обґрунтований розмір заборгованості відповідача.

Встановлено,що відповідно до копій квитанцій, наданих відповідачем ( а.с. 101-103,159) останній здійснює платежі по кредитному договору у значних сумах , які позивачем не прийнято до уваги при визначенні розміру заборгованості .

Згідно ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, та ч. 1 ст. 11 ЦПК України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Верховний Суд України 09 грудня 2015 року ухвалив постанову у цивільній справі № 6-2479цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки та зробив правовий висновок про те, що у справі, яка переглядається, апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця з покупцем майна договору купівлі-продажу будь-яким способом, при цьому, посилаючись на загальний розмір заборгованості, суд не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не перевірив обґрунтованості їх нарахування, зокрема нарахування штрафів і пені у валюті США, а також не вказав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ст.ст. 57-58 ЦПК України.

Таким чином, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі , які би були достатніми для задоволення вимог позивача.

Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи недоведеність позивачем обставин купівлі-продажу прав вимог у ПАТ «Сведбанк» за кредитним та іпотечним договорами ОСОБА_1, не надання суду доказів повідомлення відповідача про перехід до позивача прав у кредитному зобов'язанні відповідача, відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості, не надання суду оцінки вартості предмета іпотеки,виконання відповідачем умов договору шляхом внесення платежів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 214, 212-215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Озерянська Ж.М.