АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4026/16 Справа № 199/2839/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа Амур-Нижньодніпровська в м. Дніпропетровську рада про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 09 квітня 2014 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 додаткові витрати на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 09 квітня 2014 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах місячних платежів.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 27 листопада 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з дитинства та потребує особливого догляду, що підтверджується випискою з історії хвороби № 2035, виданої КУ «ДДГКБ №2 «ДОС».

В обгрунтування позовних вимог, надано пенсійне посвідчення, згідно якого ОСОБА_6 є інвалідом (а.с.11), витяг з історії хвороби дитини, відповідно до якого ОСОБА_8 потребує дієтичного харчування, постійного контролю за станом здоровя, контрольного обстеження, оздоровлення в санаторіях м.Трускавець (а.с12), довідки та рахунки (а.с.19-22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи стан здоровя дитини та матеріальне становище матері, на утриманні якої знаходиться дитина та відповідача, прийшов до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини. До того ж зазначив, що позивачем на розвиток здібностей дитини витрачається кожного місяця певна сума коштів, що підтверджується наданими квитанціями.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Сімейним Кодексом України.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особистими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що він надає необхідну матеріальну допомогу, додаткові витрати, на які посилається позивачка не доведені, тому просить скасувати рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, заслухавши доводи сторін та докази, які були надані сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції, погоджується з рішенням суду в частині стягнення аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 09 квітня 2014 року до повноліття дитини, оскільки воно відповідає вимогам ст. 180, 183 СК, оскільки батько дитини є працездатним, відповідно до довідки приватного підприємця ОСОБА_9 працює менеджером та його заробітна плата становить 1380 грн. на місяць

Що стосується стягнення додаткових витрат, колегія суддів вважає, що дані позовні вимоги позивачкою, відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК не доведено, оскільки в суді першої інстанції останньою в обгрунтування позовних вимог в цій частині надані довідки, які свідчать, що дитині надавалися путівки, що дитина потребує особливого харчування, потребує лікування та періодичного обстеження та ін. Проте, позивачкою в суді першої інстанції не надано жодного документу, що підтверджує її витрати на оплату санаторно-курортного лікування, обстеження, особливого харчування, оплати тренувань та ін. Надані рахунки-фактури (а.с.17-22) не підтверджують фактичних витрат, оскільки є документом, що свідчить про вартість певних послуг, товарів, тощо, а не про їх фактичну оплату, якими є квитанції про оплату, чеки, тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано та не прийнято до уваги те, що дитина-інвалід, отримує відповідну пенсію, яка також повинна витрачатися, як на утримання, так і на фінансування додаткових витрат, повязаних з лікуванням.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат у даному випадку не підлягають задоволенню, що не позбавляє позивачку права звернутися з позовом до суду про стягнення фактично понесених додаткових витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 300 грн. щомісячно підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення відповідає вимогам ст.. 213, 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року в частині стягнення додаткових витрат скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді