УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Луспеник Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» державного госпрозрахункового зовнішньо-торговельного підприємства «Спецтехноекспорт» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» на рішення Оболонського районного суду від 25 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства "Спецтехноекспорт" (далі - ДПДГЗП «Спецтехноекспорт») з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 10 січня 2006 року вона працювала провідним, а потім головним спеціалістом канцелярії ДПДГЗП "Спецтехноекспорт". Наказом № 2-д від 16 квітня 2015 року їй було оголошено догану за недоліки в організації роботи, недбале ставлення до виконання службових обов'язків, що призвело до порушення процесу електронного та паперового документообігу на підприємстві. Наказом № 3-д від 17 квітня 2015 року до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Наказом № 46-ос від 17 квітня 2015 року вона була звільнена з посади головного спеціаліста канцелярії у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором (п. 3 ст.40 КЗпП України).

Вважає своє звільнення незаконним з тих підстав, що наказ № 2-д від 16 квітня 2015 року "Про оголошення догани ОСОБА_1." є безпідставним та необгрунтованим, оскільки на підприємстві не проводилося жодного службового розслідування, яким було встановлено факти недбалого виконання нею службових обов'язків, що призвели до незадовільної роботи електронної бази вхідних документів, несвоєчасного виконання термінових документів працівниками підприємства.

У зв'язку з чим просила визнати дії по її звільненню неправомірними, скасувати наказ № 46-ос від 17 квітня 2015 року та поновити її на роботі, стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 71 211 грн 35 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено позивачу строк на звернення до суду.

Визнано дії ДПДГЗП «Спецтехноекспорт», пов'язані з звільненням ОСОБА_1, неправомірними.

Скасовано наказ від 17 квітня 2015 року № 46-ос про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста ДПДГЗП «Спецтехноекспорт».

Стягнуто на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 71 211 грн 35 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 2 тис. грн моральної шкоди.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку у межах суми платежу за один місяць у розмірі 13 505 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ДПДГЗП «Спецтехноекспорт», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем не було доведено того факту, що на підприємстві відносно позивача проводилося службове розслідування та не надано доказів того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом про проведення стосовно неї службового розслідування, а тому наказ № 46-ос від 17 квітня 2015 року є незаконним та підлягає скасуванню. Виходячи з встановленого факту незаконного звільнення також підлягають задоволенню решта позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, поновив ОСОБА_1, строк на звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки визнав причини такого пропуску поважними.

Проте повністю погодитись із таким висновком не можна, оскільки суди дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами установлено, що позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем.

Наказом № 2-д від 16 квітня 2015 року їй було оголошено догану за недоліки в організації роботи, недбале ставлення до виконання службових обов'язків, що призвело до порушення процесу електронного та паперового документообігу на підприємстві.

Наказом № 3-д від 17 квітня 2015 року до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Наказом № 46-ос від 17 квітня 2015 року вона була звільнена з посади головного спеціаліста канцелярії у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором.

Позивач 27 квітня 2015 звернулася до Генерального прокурора України зі скаргою на дії відповідача по її звільненню. Генеральна прокуратура України, за результатами розгляду зазначеної скарги, 28 травня 2015 року надіслала її за належністю до державного концерту «Укроборонпрому».

Державний концерн «Укроборонпром», за результатами розгляду отриманих з Генеральної прокуратури матеріалів, листом від 24 червня 2015 року, рекомендував ОСОБА_1 звернутися до суду для вирішення трудового спору.

Позовна заява була подана ОСОБА_1 до Оболонського районного суду м. Києва 31 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Зазначена норма права вказує на те, що позивач повинен довести не лише ту обставину, коли він дізнався про звільнення, але й ті обставини коли він міг дізнатися про своє порушене право.

З матеріалів справи вбачається, що з наказом про звільнення позивача було ознайомлено 17 квітня 2015 року.

Також в матеріалах справи є лист ДПДГЗП «Спецтехноекспорт» на ім'я позивача, датований 24 червня 2015 року, однак будь-яких даних про дату отримання вказаного листа позивачем, матеріали справи не містять.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо наявності доказів поважності причин пропуску позивачем встановленого законодавством строку на звернення до суду, доводи позивача про те, що відповідь з державного концерну «Укроборонпром» вона отримала лише 28 липня 2015 року, належним чином не перевірив.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик

В.А. Черненко