Справа № 314/5866/16-ц Провадження № 2/314/1405/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Беспалько Т.Д., при секретарі Печонкіної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, застосування індексів інфляції та 3% річних

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому вимагає стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 43174 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 29377 грн. 58 коп., 3% річних у сумі 2968 гривень 04 копійки, посилаючись на те, що 13.11.2006 Вільнянським районним судом Запорізької області було винесено рішення по цивільній справі № 2-66-06 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. 04.12.2006 по цій же справі судом було винесено ухвалу про виправлення арифметичних помилок у судовому рішенні. Дане рішення та ухвала набули законної сили 25.04.2007, відповідно вказаного рішення з відповідача було стягнуто на користь позивача 33853,05 грн. грн. та судовий збір в розмірі 809,97 грн. Даний борг виник у відповідача на підставі договорів позики.

20.06.2007 відділом ДВС Вільнянського РУЮ відкрито виконавче провадження. У звязку з втратою оригіналу виконавчого листа, на підставі ухвали суду від 04.12.2013 був виданий дублікат виконавчого листа.

Відповідач неналежно виконує свої зобов»язання за договором позики. У зв»язку з чим позивач неодноразово зверталася до суду з позовними заявами до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

25.12.2013 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто три відсотки річних у розмірі 6957,14 грн. Виконання зобов»язань з боку ОСОБА_2 за договором позики на користь ОСОБА_3 не відбулося.

Згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.06.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто борг з урахування індексів інфляції у розмірі 27528,71 грн. Після винесення вказаного рішення жодної гривні у погашення боргу сплачено не було.

Рішенням Вільнянського райсуду Запорізької області від 04.11.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто сума боргу у розмірі 23782 грн. 54 коп. Після винесення вказаного рішення жодної гривні у погашення боргу сплачено не було.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав, та стягнення на її користь відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 43174 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 29377 грн. 58 коп., 3% річних у сумі 2968 гривень 04 копійки.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити його в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені.

Відповідач позов не визнав, вказав, що боргова розписка підписана не ним, грошей він у позивачки не брав, а брав ОСОБА_4 Крім того, прохає суд застосувати строк позовної давнини.

Суд, вислухавши думку позивача, відповідач, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Ці обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Підставою звернення позивача із позовом до суду є захист порушених майнових прав.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи 13.11.2006 Вільнянським районним судом Запорізької області було винесено рішення по цивільній справі № 2-66-06 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. 04.12.2006 по цій же справі судом було винесено ухвалу про виправлення арифметичних помилок у судовому рішенні. Дане рішення та ухвала набули законної сили 25.04.2007, відповідно вказаного рішення з відповідача було стягнуто на користь позивача 33853,05 грн. та судовий збір в розмірі 809,97 грн. Даний борг виник у відповідача на підставі договорів позики.

20.06.2007 відділом ДВС Вільнянського РУЮ відкрито виконавче провадження. У звязку з втратою оригіналу виконавчого листа, на підставі ухвали суду від 04.12.2013 був виданий дублікат виконавчого листа.

Відповідач неналежно виконує свої зобов»язання за договором позики. У зв»язку з чим позивач неодноразово зверталася до суду з позовними заявами до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

25.12.2013 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто три відсотки річних у розмірі 6957,14 грн. Виконання зобов»язань з боку ОСОБА_2 за договором позики на користь ОСОБА_3 не відбулося.

Згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.06.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто борг з урахування індексів інфляції у розмірі 27528,71 грн. Після винесення вказаного рішення жодної гривні в погашення боргу сплачено не було.

Рішенням Вільнянського райсуду Запорізької області від 04.11.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто сума боргу у розмірі 23782 грн. 54 коп. Після винесення вказаного рішення жодної гривні в погашення боргу сплачено не було.

Вказані рішення та ухвали суду набрали законної сили, у зв»язку з чим суд не приймає доводи відповідача про те, що боргова розписка підписана не ним, грошей у він у позивачки не брав, а брав ОСОБА_4

Частиною 2 ст. 625 ЦК передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також 3 % річних від простроченої суми та оплату цих сум.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК).

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601,604 609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Виходячи з аналізу норм статей 11, 12, 15, 16 ЦК, ст. 3 ЦПК слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, має існувати на день прийняття судового рішення.

Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобовязання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Таким чином, оскільки у справі, що розглядається, встановлено, що на момент ухвалення судом рішення борг позивачці не було повернено, то суд має підстави для захисту її права на отримання сум відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК як окремої форми цивільно-правової відповідальності у вигляді плати за користування грошовими коштами. Суд не приймає посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності (заперечення а.с. 34-35), зважаючи на таке.

Згідно постанови від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», у статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10 ,60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 43174 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 29377 грн. 58 коп., 3% річних у сумі 2968 гривень 04 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 755 грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т.Д. Беспалько

13.12.2016