Справа № 172/220/16-ц
Провадження № 2/172/265/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2016 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: судді -Порох К.Г.

секретаря - Голубенко Т.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1, представника відповідача - адвоката Білоусова Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 33 502грн.16коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказують, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.10.2007року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000,00грн на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

Позивач зазначає, що в цьому випадку сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за нею станом на 02.03.2016 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 33502,16 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 3000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 17777,13 грн., заборгованість за пенею та комісією - 10653,5грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1571,53 грн.

Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 33502,16 грн., та судові витрати по справі.

В судове засідання представник позивача за довіреністю, не з'явився, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка позовні вимоги не визнала. Надала письмові заперечення проти позову, де вказує, що не погоджується з позовними вимогами ПАТ КБ «Приватбанк», вважає їх необґрунтованими та недоведеними з огляду на таке. Відповідно до укладеного договору від 19.10.2007 р. №б/н Відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Таким чином, з огляду на дату укладення договору та умови пролонгації договору термін дії договору закінчився 19.10.2009 року.

Відповідачка, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 257 ЦК України, вважає, що з 19.10.2009 року (строк закінчення терміну дії договору) пройшло вже більше трьох років, тобто Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права поза межами строку позовної давності, а тому просить застосувати положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, та відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача в повному обсязі.

Також представник відповідача в письмових запереченнях вказує, що згідно позовної заяви та розрахунку суми позову Позивач просить стягнути з Відповідача 33502,16 грн., з яких 3000 - заборгованість за кредитом, 17777,13 грн. - заборгованість за процентам за користування кредитом, 10653,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1571,53 грн. грн. - штраф (процентна складова).

Однак згідно розрахунку суму позову процентна ставка становить 72 %, тоді ж як вона являється необґрунтованою та без надання належних доказів на підтвердження своїх вимог, а саме відповідно до п. 5.5.1 Правил користування платіжною картою за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань ( користування Простроченим Кредитом та Овердрафтом) Держатель сплачує проценти по підвищеній процентній ставці або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами. Позивачем не надано підтвердження обставин того, що відповідач був ознайомлений та згідний з Тарифами банка, що викладені в окремому документі, а додані до позову документи, не можуть бути допустимим доказом у справі.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що 04.11.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Васильківського районного суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 у розмірі 24 213,89 грн. 23.01.2014 року від представника позивача за дорученням Залізко B.C. надійшла письмова заява про залишення заяви без розгляду. Тобто, ПАТ КБ «Приватбанк» було відомо про виникнення з жовтня 2009 року порушення зобов'язання ОСОБА_1, але звернулись до суду з позовом про стягнення заборгованості з закінченням строку позовної давності через 6 років.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у розмірі 33 502,16 грн. відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що 19.10.2007 рокуміж Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір "Быстрые наличные" згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячна комісія 2,5 % за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. (а.с.12, 13-18).

Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк».

У відповідності до умов зазначеного кредитного договору, Договір складається з Заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за нею станом на станом на 02.03.2016 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 33502,16 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 3000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 17777,13 грн., заборгованість за пенею та комісією - 10653,5грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1571,53 грн. (а.с.9-11).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.1 ст.266 ЦК України, відповідно до якого зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (зокрема стягнення неустойки), позивач звернувся до суду з позовом після спливу встановлених законом строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В мотивувальній частині рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 р.№7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" зазначено, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. №5 враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права поза межами строку позовної давності, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 158, 212-215 ЦПК України, ст.ст.3, 15, 256-257, 259, 261, 266-267 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК"ПРИВАТБАНК", , у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 33502грн.16коп. за кредитним договором № б/н від 19.10.2007року за пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: