Справа №265/3260/15-ц
Провадження №2/265/25/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А. В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1, 24 червня 2005 року був укладений кредитний договір №MRT3GK04000018 (надалі Кредитний договір), за яким відповідач отримав кредит у розмірі 13400,00 доларів США на термін до 23.06.2025 року.

ОСОБА_2 до Кредитного договору, сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, ОСОБА_1, повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, внаслідок чого, станом на 20.03.2015 року у нього перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість в сумі 16095,15 доларів США, яка складається: 14801,58 доларів США заборгованість за кредитом; 1106,07 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 132,68 долара США заборгованість по комісії за користування кредитом; 54,82 долара США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Договором.

Посилаючись, зокрема на ст.ст.526, 530, 1054 ЦК України, просив суд: стягнути з ОСОБА_1на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16095,15 доларів США, що за курсом 23,19 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.03.2015 року складає 373256,39 грн. за Кредитним договором, а також стягнути судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги Банку не визнає та вважає їх необгрунтованими з наступних підстав.

За період з 13.05.2014 р. (початок нарахування банком пені) по 20.03.15 року Банком нараховано до стягнення 169,95 доларів США пені. Частина грошових коштів, які сплачувались Відповідачем за період з 13.05.2015р. по 20.03.2015 року в сумі 169,95 доларів США направлені Банком на погашення нарахованої пені. Вважав, що у Банку не було правових підстав для нарахування пені за період з 14.04.2015 р. по 20.03.2015 р. згідно вимог ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому Позивач незаконно нараховував та направляв отримані від ОСОБА_1 грошові кошти саме на сплату пені. Просив отримані кошти у вигляді пені в сумі 169,95 доларів США зарахувати на сплату тіла кредиту.

Крім того, Відповідач не погоджувався із розміром залишку боргу за кредитом та процентами.

Тільки із наданого банком розрахунку боргу, наданого до суду, Відповідач дізнався про збільшення йому кредиту (тіла) у лютому 2012 року. Додатковою угодою від 06.02.2012 року не було передбачено збільшення тіла кредиту, жодних коштів 06.02.2012 року ОСОБА_2 не надавав. Але із розрахунку вбачається, що станом на 31.01.2012 року борг за тіло кредиту був 12431,56 доларів США, а вже 06.02.2012 року збільшився до 16554,15 доларів США. Сума збільшення 4122,59 доларів США. Таких коштів за рахунок кредиту, Відповідач 06.02.2012 року взагалі не отримував. Вважав, що у цій частині кредит є безгрошовим, а тому не є обґрунтованим залишок за кредитом, заявлений Банком до стягнення у позові.

Також, тільки із наданого Банком до суду розрахунку заборгованості Відповідач дізнався про те, що при прострочені за тілом кредиту ОСОБА_2 нараховує проценти за користування кредитом у розмірі 27,12% річних. Така процентна ставка за кредитом не передбачена жодним пунктом кредитного договору. Згідно п.1.1 кредитного договору процентна ставка складає 0,92% на місяць, що дорівнює 11,04% річних. За цей період, ОСОБА_2 безпідставно збільшивши розмір процентної ставки, отримані від Відповідача кошти, утримав на сплату збільшеної суми процентів, замість того, щоб направити надлишково сплачені суми на погашення тіла кредиту.

Тому заборгованість за тілом кредиту не може бути 14801,58 доларів США, як вказує банк у позові, а підлягає зменшенню на суму надлишково отриманих процентів. Треба звернути увагу також на те, що сума виданого кредиту складає 13400 доларів США, а тому борг за тілом кредиту не може бути аж ніяк 14801,58 доларів США.

З цих же підстав, Відповідач вважав, що розрахунок заборгованості наданий Банком, не відповідає умовам Кредитного договору, розмір нарахованих процентів за ставкою 27,12% річних є завищеним, взагалі не передбаченим Кредитним договором, тому вказаний Банком борг за процентами не ґрунтується на умовах кредитного договору .

Також вказував, що ОСОБА_2 не має правових підстав на одержання процентів у заявленому розмірі 1106,07 доларів США, оскільки не узгоджується з п.6 Умов додаткової угоди від 02 лютого 2012 року до Кредитного договору. Керуючись умовами цього п.6 договору, порушення строків погашення заборгованості, зазначених у Графіку погашення кредиту виникло 30.07.2014 р. в сумі 19,78 доларів США (відображається у розрахунку Банку в графі «Сальдо простроченої заборгованості»), тому 1460 днів ще не сплило, а тому строк виконання майбутніх платежів за кредитом, ще не настав і ці майбутні зобов'язання не є простроченими. Тому не має правових підстав для дострокового стягнення майбутніх платежів. Сума ж кредиту, строки за якими наступили на час звернення із цим позовом до суду складає тільки 199,19 доларів США, а вимоги заявлені з урахуванням майбутніх платежів, аж в сумі 14801,58 доларів США. Майбутні платежі в сумі = 14602,39 доларів США (14801,58 - 199,19 = 14602,39 доларів США) не вважаються простроченими, і не має жодних підстав для їх стягнення.

Посилаючись на викладене, просив суд врахувати вказані умови додаткової угоди до Кредитного договору, і відмовити Позивачу у достроковому стягненні сум, строк сплати яких не наступив, а також відмовити у стягненні відсотків у розмірі 1106,07 доларів США, комісії 132,68 доларів США, так як їх розмір зменшується до фактично сплачених сум, а тому борг не може існувати.

Крім того, Відповідач вважав, що ОСОБА_2 не має права обчислювати комісію у розмірі 29,8 доларів США щомісяця (за яку послугу введена комісія, взагалі не відомо) у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту у іноземній валюті, так як у Банку відсутня індивідуальна ліцензія на отримання комісії в іноземній валюті.

В судових засіданнях, представник ПАТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, підтримувала позовні вимоги. В подальшому, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, в судових засіданнях, проти позовних вимог заперечували. В подальшому, також подали до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просили врахувати їх заперечення проти позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.06.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MRТ3GK04000018. ОСОБА_2 до Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 отримав на строк по 23 червня 2025 року включно, кредит у розмірі 15812,00 доларів США на наступні цілі: 13400,00 доларів США на придбання нерухомості та 2412,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 процента на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та комісії за розрахунково касове обслуговування в розмірі 0,18 процента від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати з 25 по 28 число кожного місяця /а.с.10/.

Проти отримання кредиту на вказаних умовах, ні відповідач ОСОБА_1, ні його представник ОСОБА_5, в судовому засіданні, не заперечували.

Також, судом встановлено, що 06 лютого 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №MRТ3GK04000018 /а.с.11-14/.

ОСОБА_2 до умов вказаної Додаткової угоди, сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту по дату підписання цієї додаткової угоди зменшується на 289,28 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 289,28 доларів США.

Крім того, сторони погодили, що позичальник за порушення будь-якого із зобов'язань, передбачених графіком погашення кредиту до Додаткової угоди, понад 31 день, сплачує банку штраф у розмірі 289,28 доларів США.

Також, вказаною додатковою угодою було викладено пункт 1.1. Кредитного договору у новій редакції, відповідно до якої, банк зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 24.06.2005 року по 23.06.2025 р. включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 20393,98 доларів США на наступні цілі: на придбання житла 13400,00 доларів США, а також у розмірі 6993,98 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92 процента на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, комісії щомісяця в період сплати у розмірі 0,18 процентів від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту згідно п. 1.5 кредитного Договору. Періодом сплати вважається період з 25 по 28 число кожного місяця.

Крім того, в п.6 вказаної Додаткової угоди сторони передбачили, що в разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, зазначених в Договорі, протягом періоду неналежного виконання позичальником зобовязань по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому позичальник за весь період неналежного виконання зобов'язань по сплаті плати за кредит сплачує Банку неустойку: в розмір 100 відсотків від розміру неналежно сплачених процентів за користування Кредитом; в розмірі 100 відсотків від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором.

Також в п.6 вказаної Додаткової угоди сторони передбачили, що банк обумовлює на період неналежного виконання позичальником зобовязань по оплаті плати за кредитом, що включає в собі відсотки за користування кредитом та винагород, передбачених Договором, здійснюється зменшення розміру плати за кредитом до суми фактично сплачених позичальником.

ОСОБА_2 до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_2 до змісту ст.653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до умов Додаткової угоди, в разі порушення відповідачем ОСОБА_1 строків по сплаті процентів за користування Кредитом та винагород, зазначених в Договорі, банк мав право на отримання неустойки: в розмір 100 відсотків від розміру неналежно сплачених процентів за користування Кредитом та в розмірі 100 відсотків від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором, оскільки протягом періоду неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань по сплаті процентів за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, плата за кредитом повинна була нараховуватися банком у розмірі фактично сплаченої позичальником.

ОСОБА_2 до ч.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частина 1 ст.11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги щодо стягнення зі ОСОБА_1 неустойки в розмір 100 відсотків від розміру неналежно сплачених процентів за користування Кредитом та в розмірі 100 відсотків від розміру неналежно сплачених винагород, заявлені не були.

Отже, суд вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1106,07 доларів США та заборгованості в розмірі 132,68 доларів США за період з 06 лютого 2012 року по 20 березня 2015 року є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки мають іншу правову природу у порівнянні з неустойкою.

Також з матеріалів справи вбачається, що за неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 умов Кредитного договору, банком була нарахована пеня в розмірі 54,82 долара США.

При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості наданого ПАТ КБ «Приватбанк», пеня почала розраховуватися з 25 серпня 2014 року.

В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. ОСОБА_2 до вказаного розпорядження м.Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача ОСОБА_1 в частині стягнення суми пені в розмірі 54,82 долара США, що еквівалентно 1271,28 грн. є також необгрутнованими та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_2 до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З розрахунку заборгованості наданого ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що з 30 липня 2014 року, відповідач ОСОБА_1 перестав належним чином виконувати свої зобовязання з повернення кредиту, отже станом на 20 березня 2015 року розмір простроченої заборгованості з повернення чергової частини складає 199,19 доларів США, а загальний розмір заборгованості за кредитом становить 14602,39 доларів США.

ОСОБА_2 до змісту пп.пп. 2.3.3., 2.3.7. Кредитного договору, банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.1.1. цього Договору, при порушенні позичальником зобовязань передбачених цим Договором.

Доказів того, що прострочена заборгованість з повернення чергової частини по кредиту у відповідача ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» відсутня, суду не надана.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_1, що розрахунок заборгованості по кредиту проведений банком невірно, оскільки відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час, ані відповідачем ОСОБА_1, ані його представником, суду не надано доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованість за кредитом у розмірі 14801,58 доларів США, що за курсом 23,19 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.03.2015 року складає 343248,64 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пункт 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснює, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI).

ОСОБА_2 до платіжного доручення від 07.05.2015 року, ПАТ КБ «Приватбанк» за подання позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 3654,51 грн. Отже, виходячи з принципу пропорційності, зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3360,22грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

2. Стягнути зі ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором №MRT3GK04000018 від 24.06.20105 року в розмірі 14801,58 доларів США, що за курсом 23,19 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.03.2015 року складає 343248 (триста сорок три гривні двісті сорок вісім) гривень 64 копійки.

3. Стягнути з зі ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір в розмірі 3360 (три тисячі триста шістдесят) гривень 22 копійки.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

6. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна