АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4821/16 Справа № 207/4339/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

Суддів - Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.,

При секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, - за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 жовтня 2014 року та додаткове рішення від 16 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 05 жовтня 2010 року передали відповідачу у борг кожна по 45000 грн., а він зобовязався повернути гроші до 01 січня 2012 року, власноруч склавши розписку, маючи намір у подальшому оформити договір позики і застави. Але до 01 січня 2012 року гроші не повернув. 01 квітня 2013 року визнав і підтвердив свій борг, заявив про відсутність у нього грошових коштів і майна і запропонував в якості погашення частини боргу переоформити на них право власності на належну йому частину майна у ТОВ «777», пропорційну його розміру внеску до статутного фонду товариства, а саме на автозаправну станцію, розташовану по вул. Дніпропетровській, 2 у м. Дніпродзержинську, про що надав власноруч складену розписку. Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань не виконав, борг не повернув, ухиляється від оформлення і державної реєстрації відповідних документів про перехід права власності від нього на позивачок на належну йому частину автозаправної станції ТОВ «777», позивачки просили стягнути на їх користь частину майна ТОВ «777» пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_4 у статутному капіталі товариства, яка складає 100 % в якості відшкодування збитків за його неповернутим особистим боргом. Визнати право приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 в розмірі ? (50%) та ОСОБА_2 в розмірі 1/2 (50%) на автозаправну станцію, розташовану по вул. Дніпропетровській 2 в м. Дніпродзержинську (а.с. 4-6).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29 грудня 2014 року) позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_3 задоволені, стягнуто на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю « 777» (код 19144245 АДРЕСА_1), а саме автозаправну станцію, розташовану по вул. Дніпропетровській 2 В у м. Дніпродзержинську пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_4 у статутному капіталі товариства, яка складає 100 % в якості відшкодування збитків за його неповернутим особистим боргом. Визнано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 в розмірі ? (50%) та ОСОБА_2 в розмірі ? (50 %) на автозаправну станцію, розташовану по вул. Дніпропетровській 2В в м. Дніпродзержинську, Дніпропетровська область. Вирішено питання судових витрат (а.с.49-50,67).

16 лютого 2015 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено додаткове рішення, яким зобовязано Реєстраційну службу Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію, що розташована: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул.. Дніпропетровська, 2В та складається відповідно до технічного паспорту з: диспетчерської А-1, навісу Б-1, вбиральні В-1, зливної ями (№1), естакади (№2), тротуарів (І-ІІІ) за субєктами : ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2 (а.с.73).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та грубе порушення судом норм процесуального і матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду від 17 жовтня 2014 року та додаткового рішення від 16 лютого 2015 року і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також закриття провадження по справі стосовно незаявленої позовної вимоги про зобовязання реєстраційної служби Дніпродзержинського міськрайонного управління юстиції провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію (а.с.118-128).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України № 12 від 24.10.2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" - за змістом частини третьої статті 14, статті 292 ЦПК право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки. Органи та особи, які за законом мають право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (частина друга статті 3, статті 45, 46 ЦПК), але не брали участі в справі, мають право на апеляційне оскарження судових рішень, якщо таке право передбачено законом. Згідно із абзацом 6 цієї ж Постанови особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який не брав участі у розгляді справи, посилається на те, що оскаржуваним рішенням суду порушені його права та інтереси, при цьому посилається на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2013 року, якою накладено заборону ОСОБА_7, ОСОБА_4 та іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження належних їм корпоративних прав у товаристві з обмеженою відповідальністю «777» накладено заборону ОСОБА_7, ОСОБА_4 та іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження належного товариства з обмеженою відповідальністю «777» будь-якого майна, в тому числі автозаправної станції в цілому та дій по передачі належного ТОВ «777» будь-якого майна у користування третім особам, накладено заборону ОСОБА_4 та іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири АДРЕСА_2 та дій щодо передачі квартири у користування третім особам, у тому числі дій щодо реєстрації будь-яких осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, до моменту вирішення справи по суті (а.с.129-130).

31 січня 2014 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області замінено заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2013 року та вжито наступні заходи забезпечення позову: накладено заборону ОСОБА_4 здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження (передачу в інший спосіб третім особам) належних йому корпоративних прав у товаристві з обмеженою відповідальністю «777»; накладено заборону відповідачу ОСОБА_4 здійснювати дії, спрямовані на відчуження належного товариству з обмеженою відповідальністю «777» майна, в тому числі автозаправної станції за адресою вул. Дніпропетровська, 2-В в м. Дніпродзержинську Баглійського району Дніпропетровської області, в цілому, та дії по передачі належних товариству з обмеженою відповідальністю «777» прав на це майно; накладено заборону відповідачу ОСОБА_4 здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири АДРЕСА_4 та дій щодо передачі квартири у користування третім особам, у тому числі дії щодо реєстрації будь-яких осіб у квартирі за адресою АДРЕСА_5 (а.с.131-132).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням від 17 жовтня 2014 року та додатковим рішенням від 16 лютого 2015 року порушені права ОСОБА_5

Судом 1 інстанції встановлено, що 05 жовтня 2010 року відповідачем власноручно складено розписку, в якій зазначено, що ним отримано від ОСОБА_3 45000 гр. та від ОСОБА_2 45000 гр., а всього позику в сумі 90000 гривень, які він зобовязується повернути до 01.01.2012 року. Крім того в строк до 01.11.2010 року зобовязується підготувати письмовий текст договору позики, в якому в якості забезпечення виконання зобовязання буде передбачена застава нерухомого майна і нотаріально посвідчений договір позики та договір застави (а.с. 7).

01 квітня 2013 року ОСОБА_4 складена розписка-зобовязання, відповідно до якої останній визнав та підтвердив свій борг, у звязку з відсутністю будь-яких грошових коштів і майна які могли бути спрямовані на його погашення, запропонував належним чином переоформити на ОСОБА_3, і ОСОБА_2 своє право власності на належну йому частину майна у власності ТОВ «777» пропорційну його розміру внеску до статутного фонду товариства, а саме на автозаправну станцію розташовану по вулиці Дніпропетровська 2-В в місті Дніпродзержинську (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серії А00 № 395310 18 вересня 2001 року проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «777», ідентифікаційний код 19144245, місцезнаходження якого: 51911, АДРЕСА_6 (а.с.21).

Згідно із статутом ТОВ «777» (нова редакція) від 26.12.2013 року учасником товариства є ОСОБА_4О.(а.с.22-27).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 16 жовтня 2002 року автозаправна станція, яка знаходиться у м. Дніпродзержинську по вулиці Дніпропетровській №2-В належить ТОВ «777» (а.с.29).

18 лютого 2000 року рішенням виконкому міської ради складено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації, замовником якого є ОСОБА_4, директор КГМП «777» (а.с.33-34).

Відповідно до технічного паспорту власником автозаправної станції за адресою будинок № 2-в, вул. Дніпропетровська, м. Дніпродзержинськ є Товариство з обмеженою відповідальністю «777» (а.с.55-59).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на ст. 526, 610, 611, 623, 625 ЦК України, та виходив з того, що відповідач ОСОБА_8 є єдиним учасником і власником ТОВ «777», доля якого у статутному капіталі товариства складає 100 %. Єдиною можливістю відшкодувати завдані відповідачем ОСОБА_9 позивачкам збитки у вигляді неповернутої позики є стягнення у їх спільну часткову власність із визначенням долі кожної у розмірі ? (50%) частини майна ТОВ «777», а саме автозаправної станції по вул. Дніпропетровській 2В у м. Дніпродзержинську (залишкова вартість якої 83500грн.) пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_4 у статутному капіталі.

Однак з вказаними висновками суду 1 інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду 1 інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 передали у позику ОСОБА_4 по 45000 гр. кожна, повернення саме такої суму грошей вони мають право вимагати від відповідача, однак, із позовної заяви вбачається, що повернення коштів вони не вимагають.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки судом 1 інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому апеляційний суд також враховує, що звернення стягнення на майно ТОВ «777» є неможливим, оскільки договір застави у належній формі не укладався, а саме товариство до участі у справі у якості відповідача не залучалось.

Доводи позивачів про те, що боргові зобовязанні між сторонами виникли ще у 2010 році, та про відсутність у ОСОБА_4 іншого майна не мають правового значення,

Не можна погодитись і з додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 лютого 2016 року, оскільки воно винесено з порушенням норм діючого цивільно-процесуального законодавства. Так, відповідно до ч.1,2 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Як вбачається з позовної заяви, позивачами не були заявлені позовні вимоги щодо зобовязання Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію, що розташована: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2В за суб'єктами: ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2.

За таких обставин додаткове рішення підлягає скасуванню, а прохання в апеляційній скарзі закрити провадження у справі стосовно не заявленої позовної вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зобовязання реєстраційної служби провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію, - не підлягає задоволенню з вищеназваних підстав.

Керуючись ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 жовтня 2014 року та додаткове рішення від 16 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу шляхом стягнення частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю «777» (код 19144245 АДРЕСА_7), а саме автозаправної станції, розташованої по вул. Дніпропетровській 2 В у м. Дніпродзержинську та визнання права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: