АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6511/16 Справа № 200/2362/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-СХІД»

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-СХІД» про стягнення невиплаченої заробітної плати за час простою та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулося до суду з позовом до ТОВ «ОККО-СХІД» про стягнення невиплаченої заробітної плати за час простою та середнього заробітку за час затримки розрахунку /а. с. 1-5/.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що наказом відповідача № 345-п від 09.09.2013 року вона була прийнята на посаду оператора АЗК у ТОВ "ОККО-СХІД", а з лютого 2014 року була переведена на АЗК № 8 у м. Донецьку по вул. Петровського, 182-а. Наказом № 165-у від 30.06.2015 року вона була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Однак, з 29.09.2014 року ТОВ "ОККО-СХІД" не проводить виплату їй заробітної плати, мотивуючи це відсутністю її на робочому місці, що не відповідає дійсності, оскільки 02.07.2014 року керівним складом Донецького регіонального відділення ТОВ "ОККО-СХІД" була примусово зупинена діяльність АЗК № 8 та весь колектив був відправлений додому, а 03.07.2014 року її повідомили у телефонному режимі, що дата виходу на роботу не відома і оплата вимушеного простою з вини роботодавця буде виконана в повному розмірі. У подальших дзвінках її проінформували, що буде виплачуватися лише дві третини заробітної плати.

Позивачка зазначає, що інформація про її відсутність на робочому місці з 29.09.2014 року по 06.04.2015 року, яка міститься в листі ТОВ "ОККО-СХІД" від 14.05.2015 року, не відповідає дійсності та немає підтвердження, оскільки керівний склад АЗК №8 та Донецького регіонального відділення ТОВ "ОККО-СХІД" з 02.07.2014 року теж був відсутній на робочому місці та не здійснював контролю за існуючим майном і обліком робочого часу. Зокрема, ця інформація не зазначена в трудовій книжці при оформленні запису про її звільнення.

В період з 02.07.2014 року по 20.06.2015 року (як вказує позивачка) вона багаторазово відвідувала АЗК №8 за місцем розташування, але керівництво було відсутнє і вона не могла виконувати покладених на неї обовязків з причини вимушеного простою, про який працівників не було повідомлено належним чином та не надано жодних письмових розяснень або контактної інформації, за якою можливо звязатися з керівництвом АЗК № 8 або з представником регіонального відділення ТОВ «ОККО-СХІД» для отримання подальших інструкцій.

Посилаючись на зазначене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по заробітній платі за час простою не з вини працівника в розмірі 26 920,62 грн., а також середній заробіток за весь час затримки виплати зарплати по день фактичного розрахунку в розмірі 28 410,06 грн. за період з 01.07.2015 по 11.02.2016 року, а всього 55 330,68 грн. / а. с. 1-5 /.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2016 року позов задоволено у повному обсязі.

Суд стягнув з ТОВ «ОККО-СХІД» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за час простою не з вини працівника в розмірі 26920,62 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 11.02.2016 року в розмірі 28410,06 грн., а всього 55330,68 грн.

Також, судом вирішено питання щодо судових витрат по справі / а. с. 154-159 /.

З рішенням суду не погодився відповідач - ТОВ "ОККО-СХІД" і звернувся з апеляційною скаргою, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та не повне їх зясування, порушення норм матеріального права / а.с.181-183 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка звільнена з роботи за власним бажанням, а не за прогули, то є всі підстави для задоволення її позовних вимог щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 02.07.2014 року по 30.06.2015 року (цей період за висновком суду першої інстанції є простоєм не з вини працівника) та стягнення середнього заробітку за затримку виплати зарплати.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можне, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального права.

Згідно Указу Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання територіальної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Розпорядженням Кабміну України від 30.10.2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» (з послідуючими змінами і доповненнями) місто Донецьк віднесено до населеного пункту, на території якого здійснюється антитерористична операція.

Відповідно до розяснень Міністерств соціальної політики України (яке є центральним органом виконавчої влади, який відповідальний за нормативно-правове регулювання у сфері зайнятості, трудової міграції, трудових відносин, оплати праці і умов праці) від 08.07.2014 року № 7302/3/14-14/13 працівники, які не виходять на роботу у звязку з переміщенням із районів проведення антитерористичної операції, або ті, які залишились у таких районах під час проведення антитерористичної операції і не мають змоги виходити на роботу у звязку з небезпекою для життя та здоровя, не можуть бути звільнені за п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі «прогул». Зазначене обумовлене необхідністю збереження життя і здоровя таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. У такому випадку за працівниками зберігаються робоче місце та посади. Разом з тим міністерство пропонувало рекомендувати роботодавцям за необхідності надавати працівникам на їх прохання оплачувані відпустки, відпустки без збереження заробітної плати, що надаються працівникам в обовязковому порядку, та відпустки без збереження заробітної плати, які надаються за угодою сторін у порядку визначеному законодавством.

Згідно розяснень Міністерств соціальної політики України від 02.03.2015 року № 51/06/186-15 робітникам, які не виходять на роботу у звязку з небезпекою для життя та здоровя, в табелі обліку робочого часу доцільно такі неявки відмічати умовним позначенням «НЗ» - неявка по незясованим причинам. Заробітна плата за цей період не нараховується.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 наказом "ОККО-СХІД" № 345-п від 09.09.2013 року була прийнята на посаду оператора АЗК / а. с. 29 /, а з лютого 2014 року була переведена на АЗК № 8 у м. Донецьку по вул. Петровського, 182-а. Наказом № 165-у від 30.06.2015 року позивачка звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України / а. с. 30,31,10 /.

Отже, позивачка працювала в м. Донецьку,на території якого здійснюється антитерористична операція.

Згідно офіційної заяви керівництва мережі АЗК «ОККО», оприлюдненої 25.07.2014 року на офіційному сайті: https://www.оkko.ua/uk/companуnes?year =2014&page=13&pub_іd2474, - інформація, яка розповсюджується в медіа стосовно передачі управління АЗК «ОККО» в Донецькій та Луганській областях стороннім особам є неправдивою. Мережа «ОККО» продовжує працювати у цих двох областях, де налічується 35 обєктів. Сьогодні в силу обєктивних обставин лише 11 АЗК працюють повноцінно. На інші АЗК, де відбулися багато численні розбої та пограбування, завіз та реалізація нафтопродуктів і товарів не відбувається з міркувань безпеки персоналу. Працівники виходять на роботу в режимі «чергування». Станом на 25.07.2014 року «Концерн Галнафтогаз» не ініціював звільнення серед працівників Донецького регіонального відділення, всім працівникам 35-ти обєктів виплачується заробітна плата /а. с. 231/.

ТОВ «ОККО-СХІД» не оголошувало простій в своїх структурних підрозділах у звязку з проведенням антитерористичної операції, зокрема на території м. Донецька.

Як пояснював суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції представник відповідача позивачка, як і інші працівники, виходила на роботу в режимі «чергування» і заробітна плата їй виплачувалась до жовтня 2014 року, що підтверджується і табелями активності для працівників АЗС № ДН 8 / а. с. 88-102 /, так і довідками про заробітну плату ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 року по червень 2015 року / а. с. 7, 68 /. З жовтня 2014 року виплата заробітної плати позивачці була припинена, оскільки на зв'язок вона не виходила і не працювала в режимі «чергування».

У своєму позові ОСОБА_2 вказала, що з 02.07.2014 року, з метою безпеки, колектив АЗК № 8 був відправлений додому і в подальшому всі працівники були обмежені у виконанні своїх обовязків, у звязку з примусовою зупинкою діяльності АЗК № 8 з боку керівного складу Донецького регіонального відділення ТОВ «ОККО-СХІД». Після цього, як зазначала позивачка, вона в період з 02.07.2014 року по 20.06.2015 року неодноразово телефонувала керівництву та приходила в АЗК № 8, але так і не могла виконувати свої обовязки в цей період з причини вимушеного прогулу.

За вище викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з проведенням антитерористичної операції на території м. Донецька, тобто небезпекою для життя та здоровя, позивачка не працювала на АЗК № 8 в м. Донецьку в період з 02.07.2014 року по момент її звільнення 30.06.2015 року (що підтвердила сама позивачка), а тому жодних правових підстав для виплати їй заробітної плати за цей період, в силу ст. ст. 94-97 КЗпП України, - не має.

З урахуванням вище зазначених розяснень Мінсоцполітики України відповідач звільнив позивачку з роботи лише 30.06.2015 року по ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) після звернення останньої до відповідача з відповідною заявою і це є правильним, оскільки позивачка не виходила на роботу з поважної причини - проведенням антитерористичної операції на території м. Донецька. При звільненні позивачки відповідач провів з нею розрахунок (нараховано суму 2347,80 грн.) та вислав трудову книжку, проти чого не заперечує позивачка в своєму позові та підтверджується відповідним листом відповідача від 30.06.2015 року / а. с. 32 /. Отже, відповідач, у відповідності до вимог чинного законодавства, провів звільнення позивачки та здійснив розрахунок з нею.

Посилання позивачки на те, що відповідач зобовязаний виплатити їй заробітну плату за спірний період згідно зі ст. 113 КЗпП України, як за простой не з вини працівника, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки припинення повноцінної діяльності регіонального відділення відповідача на території м. Донецька, тобто території здійснення АТО, - не можна вважати простоєм в силу ст. ст. 34,113 КЗпП України.

Відповідно до довідки від 15.09.2015 року № НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_2 була взята на облік в АДРЕСА_1, як особа, що переміщена з району АТО / а. с. 11 /.

Згідно листа ТОВ «ОККО-СХІД» від 14.05.2015 року № 61 (наданого суду позивачкою), листа від 06.04.2015 року № 50 відповідач пропонував ОСОБА_4 роботу в м. Дніпропетровську, але жодної відповіді на таку пропозицію остання відповідачу не надала / а. с. 8-9,70-71 /.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з відмовою позивачці в її позовних вимогах в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-СХІД»

- задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: