Справа № 549/128/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року Чорнухинського районного суду Полтавської області в складі: головуючого-судді Орел І.І.

при секретарі Міщенко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чорнухи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

встановив:

У березні місяці 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що він є власником житлового будинку, що розташований в с.Галяве по вул.Молодіжна,18 Чорнухинського району Полтавської області.

Разом з позивачем в зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_2

Відповідач в даному будинку більше шести місяців не проживає, не бере участі в його утриманні, не сплачує комунальні платежі, але залишився зареєстрованим в його будинку.

Посилаючись на те, що відповідач не є членом його сім»ї, просив суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, суду показав,, що у грудні місяці 2015 року ОСОБА_3 подарувала йому житловий будинок з надвірними будовами, який розташований в с.Галяве Чорнухинського району Полтавської області по вулиці Молодіжна,18. 03 грудня 2015 року він уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,07 га для будівлі за вище зазначеною адресою. Після реєстрації будинку на своє ім.»я виявив, що в будинку зареєстрований ОСОБА_2 Виходячи с того, що останній не є членом його сім»ї, не сплачує комунальні послуги, довів будинок до занепаду, більше 6-ти місяців не проживає в ньому, просив суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що у спірний будинок вселився давно, точної дати назвати не може, разом зі своєю матір»ю ОСОБА_4 та братом. У будинку в той час проживав ОСОБА_5 Після смерті останнього, його матері та брата, він залишився проживати в будинку один. Про те, що ОСОБА_3 подарувала будинок ОСОБА_1 дізнався незадовго, перед зверненням позивача до суду з даним позовом.

Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу та вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 у 1988 році отримала у власність будинок колишнього колгоспу «Шляхом Ілліча». Із того часу по грудень місяць 2015 року була його власником, що підтверджується довідкою, виданою Кізлівською сільською радою.

У 1989 році у спірний будинок, за згодою ОСОБА_3, вселився ОСОБА_5 зі своїм сином. Через декілька років із-за сімейних неурядиць власниця будинку, перейшла проживати в інше помешкання, залишивши власний будинок для проживання чоловікові ОСОБА_5

У 2002 році ОСОБА_5 у відповідності зі ст.156 ч.2 Житлового кодексу України запросив у будинок, що в с.Галяве по вул..Молодіжній,18 Чорнухинського району Полтавської області громадянку ОСОБА_4 з її неповнолітніми синами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 У 2006 році ОСОБА_5 помер, а в 2015 році померла його співмешканка ОСОБА_4 В спірному будинку залишився проживати відповідач по справі.

03 грудня 2015 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Цього ж дня ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, за тією ж адресою, що підтверджується договором купівлі-продажу.

03 грудня 2015 року житловий будинок та земельна ділянка були зареєстровані у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на його ім.»я.

Таким чином житловий будинок за адресою с.Галяве вул..Молодіжна,18 Чорнухинського району Полтавської області належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03 грудня 2015 року.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_3, яка суду показала, що у 1988 році їй як члену колгоспу «Шляхом Ілліча» наданий будинок у приватну власність для проживання. Пізніше за її згодою у спірний будинок вселився ОСОБА_5 зі своїм сином. За сімейних обставин, через декілька років, вона була змушена залишити будинок і перейшла жити в помешкання сина в с.Кізлівка Чорнухинського району. Їй було відомо, що ОСОБА_5 запросив у спірний будинок ОСОБА_4 та її дітей, про що вона не заперечувала. В даний час вона має житло і тому прийняла рішення подарувати незаселене житлове приміщення, яке їй належало, своєму хрещенику ОСОБА_1 03 грудня 2015 року договір дарування був оформлений нотаріально.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 суду показали, що ОСОБА_3, працюючи в колгоспі «Шляхом Ілліча», отримала будинок для проживання. Через деякий час, в будинок вселився на правах чоловіка ОСОБА_5 зі своїм сином. Із-за сімейних негараздів ОСОБА_3 залишила будинок і посилилася в помешканні сина, а ОСОБА_5 запросив для проживання ОСОБА_4 з синами. Хто є власником будинку і хто зареєстрований в даний час в ньому, свідкам, не відомо.

Втрата ОСОБА_2 права на користування житловим приміщенням, після відчудження ОСОБА_10 житла, обґрунтовується тим, що відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України РСР із урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються житловим приміщенням в обсязі відповідно до угоди з власником.

За змістом правових норм, які регулюють об»єм житлових прав члена сім»ї колишнього власника, слідує, що право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Співмешканець ОСОБА_5 був членом сім»ї ОСОБА_3 А громадянка ОСОБА_4 та ОСОБА_2 поселились в спірний будинок зі згоди ОСОБА_5

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_2, внаслідок припинення права власності на будинок колишньої власниці ОСОБА_3, втратив право користування спірним житловим приміщенням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року справа №6-158ц.14.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вимоги вказаного закону, суд, відмовляє у вимозі ОСОБА_1 щодо примусового зняття з реєстрації відповідача, так як набрання законної сили рішенням суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, є підставою для проведення процедури зняття з реєстрації. Окремої процедури примусового зняття з реєстрації чинним законодавством не передбачено

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст.391, 405 ЦК України, ст.156 Житлового кодексу України, ст. ст.60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково

Визнати, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, будинком №18, що по вулиці Молодіжна с.Галяве Чорнухинського району Полтавської області.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий