АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4487/16 Справа № 208/8584/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2016 року

по цивільній справі за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2 про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою.

Посилався у своїй позовній заяві на ті обставини, що між Дніпродзержинською міською радою «Орендодавець» та попереднім землекористувачем ТОВ «ДіПарт» «Орендар» на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 01.03.2001 р. № 84 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1864 га під розміщення автозаправочної станції за адресою: вул. Димитрова. 219, м. Дніпродзержинськ. Строком дії договору до 01.03.2011року.

Відповідно до ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав від 12.11.2010 року № 27978437, автозаправна станція за адресою: вул. Димитрова, 219 у м. Дніпродзержинську з 12.11.2010 року належить на праві власності відповідачеві за договором купівлі- продажу укладеного з ТОВ «ДіПарт». У порушення вимог ст. 125, 126. 206 ЗК України ОСОБА_2 з 12.11.2010 року використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Внаслідок використання земельних ділянок м. Дніпродзержинська без договорів оренди, відповідачем ОСОБА_2 завдано збитки міській раді у сумі 64 605,06 грн.

Просив стягнути з відповідача на користь Дніпродзержинської міської ради 64605,06 грн. збитків та судовий збір за подання позовної заяви.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Дніпродзержинської міської ради 64605,06 грн. збитків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дніпродзержинської міської ради 969,06 грн. у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, Дніпродзержинська міська рада посилалася на те, що відповідно до ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав від 12.11.2010 року автозаправна станція за адресою: вул.. Димитрова,219 у м. Дніпродзержинськ з 12.11.2010 року належить на праві власності ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу укладеного з ТОВ «ДіПарт». Договір оренди зазначеної земельної ділянки з попереднім землекористувачем від 01.03.2001 року строком дії до 01.03.2011 року на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради було розірвано - 19.01.2012 року. ОСОБА_2 звернулась до Дніпродзержинської міської ради з питання укладення договору оренди лише 19.12.2013 року. Відповідне рішення про набуття права на землю Дніпродзержинською міською радою було прийнято 31.01.2014 року На підставі вказаного рішення з ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки від 11.06.2014 року № 12883. Позивач зазначав, що у період з 20.01.2012 року по 10.06.2014 року відповідачем договір оренди земельної ділянки не укладався, орендна плата за договором не сплачувалась, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення обєкту нерухомого майна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з наявності для цього правових підстав з огляду на наступне.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України (далі ЗК України).

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до ст.156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з положеннями ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, громадяни, які використовують земельні ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року N 284 (далі Постанова КМУ № 284; Порядок), відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Згідно зі ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачу на праві власності належить майновий комплекс по вулиці Димитрова, 219 у м. Дніпродзержинську, розташований на земельній ділянці площею 0,1864 га.

З урахуванням положень статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного набуття права власності чи оренди земельної ділянки. Законодавством в такому випадку передбачено лише перехід права власності/користування.

Це право необхідно оформити у порядку, який визначений земельним законодавством. Тобто, шляхом оформлення технічної документації та прийняття міською радою рішення стосовно надання земельної ділянки власнику будівлі, споруди у користування (оренду) або у власність, а потім оформити договір оренди земельної ділянки або отримати свідоцтво про право власності.

Між Дніпродзержинською міською радою та попереднім землекористувачем ТОВ «ДіПарт» на підставі рішення виконком Дніпродзержинської міської ради від 01.03.2001 р. № 84 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1864 га під розміщення автозаправочної станції за адресою: вул. Димитрова, 219, м. Дніпродзержинськ. Строк дії договору до 01.03.2011 р.

Відповідно до ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав від 12.11.2010 року №27978437, автозаправна станція за адресою: вул. Димитрова, 219 у м. Дніпродзержинську з 12.11.2010 року належить на праві власності ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу укладеного з ТОВ «ДіПарт» (серія ВРВ № 444381, реєстр № 1437 від 02.11.2010 р.).

У порушення вимог ст. 125, 126, 206 ЗК України ОСОБА_2 з 12.11.2010 року використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів.

30.09.2011 року Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення № 195-12/VІ «Про набуття (припинення) юридичними та фізичними особами права користування земельними ділянками несільськогосподарського призначення, які надаються у користування по матеріалах інвентаризації», на підставі якого вилучено з користування попереднього землекористувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПарт» земельну ділянку за адресою: вул. Димитрова, 219 загальною площею 0,1864 га у зв'язку із продажем відповідачу ОСОБА_2 нерухомого майна - автозаправочної станції.

Згідно п. 7.7.2 вище зазначеного рішення міської ради зобов'язано громадянку України ОСОБА_2 оформити документи на землекористування.

Крім того, на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 0.09.2011 p. № 195-12/VI Дніпродзержинська міська рада, а попередній землекористувач ТОВ «ДіПарт» у зв'язку із продажем нерухомого майна прийшли до взаємної згоди розірвати договір оренди земельної ділянки від 18.04.2001 № 056 загальною площею 0,1864 а, яка розташована за адресою: вул. Димитрова, 219, м. Дніпродзержинськ, про що укладено угоду від 19.01.2012 р. № 3491 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 18.04.2001 р. № 056. Зазначене свідчить про те, що до 19.01.2012 року ТОВ «ДіПарт» виконувало умови договору оренди, включаючи й оплату орендної плати.

Однак, ОСОБА_2 звернулася до Дніпродзержинської міської ради про надання земельної ділянки у користування (на умовах оренди) під розміщення нерухомого майна, яке належить їй на праві власності, лише 09.12.2013 року, про що свідчить її заява вхід. № Б-10857 від 09.12.2013 р.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 вхід. № Б-10857 від 19.12.2013 р. та надану ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення від 31.01.2014 року № .005-46/VI «Про набуття (припинення) прав на землю», на підставі якого (пункт 4 додатку 1 до рішення від 31.01.2014 p. № 1005-46/VI) з ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки від 11.06.2014 року № 12883 за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, 219, площею 0,1864 га з цільовим призначенням КВЦПЗ 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (автозаправна станція). Договір оренди земельної ділянки укладено строком до 31.01.2024 року.

На підставі того, що з 19.01.2012 дати розірвання договору оренди земельної ділянки від 18.04.2001 № 056, укладеного з попереднім землекористувачем ТОВ «ДіПарт», ОСОБА_2 користувалася земельною ділянкою без укладеного договору оренди землі, орендна плата за користування земельною ділянкою з 20.01.2012 р. по 11.06.2014 р. ОСОБА_2 не сплачувалася, хоча земельна ділянка використовувалася для розміщення об'єкту нерухомого майна, власником якого вона і є, що призвело до ненадходження до міського бюджету земельних платежів та завданню в зв'язку з цим Дніпродзержинській міській раді збитків. Тобто, відповідач у період з 20.01.2012 р. по 10.06.2014 р. використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документі (договору оренди землі) на земельну ділянку та безоплатно, що є порушенням Земельного та Податкового кодексів України.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Таким чином, ОСОБА_2, користуючись земельною ділянкою по вул. Димитрова, 219 площею 0,1864 га під розміщення автозаправочної станції, повинна сплачувати до міського бюджету земельні платежі.

На підставі викладеного вище, департаментом комунальної власності та земельних відносин міської ради було проведено розрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою ОСОБА_2 по вул. Димитрова, 219.

Пунктом 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19 квітня 2013 року передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформлюються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.

Пунктом 5.4.Порядку встановлено, що відшкодування збитків проводиться за період використання землі з порушенням земельного законодавства у розмірі орендної плати за землю, яку власник землі (міська рада) міг би отримати при належному виконанні (дотриманні) землекористувачем вимог земельного законодавства.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» 12 лютого 2015 року відбулось засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, яка створена за рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 07.02.2005 № 84. Склад комісії затверджено рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 28.05.2014 р. № 113.

До участі в засіданні комісії також було запрошено відповідача, про що свідчить лист департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради від 23.01.2015 № 08-11/178 та повідомлення про вручення листа адресату з підписом та датою вручення - 03.02.2015 р.

Акт комісії від 12 лютого 2015 року про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді внаслідок використання земельних ділянок м. Дніпродзержинська без договорів оренди, затверджено рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 24 березня 2015 року № 55.

27.03.2015 р. департаментом комунальної власності та земельних відносин міської ради листом № 08-11/801 було запропоновано відповідачу добровільно сплатити нараховану суму збитків, що останнім на протязі місяця після затвердження акту комісії не було здійснено, як того вимагає постанова Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 та рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 24.03.2015 № 55.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції на підставі повного та всебічного розгляду справи установив наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема факту порушення відповідачем вимог земельного законодавства, що виявився у тривалому використанні земельної ділянки без договору оренди, що є підставою для нарахування збитків, визначення і відшкодування яких врегульовано вказаним вище Порядком; причинний зв'язок між збитками і протиправною поведінкою відповідача, оскільки використання земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення, позбавило міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді орендної плати.

Суд першої інстанції установив і те, що відповідачем не доведено відсутності його вини у неукладені договору оренди земельної ділянки.

У звязку з наведеним колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову Дніпродзержинської міської ради та стягнення з ОСОБА_2 збитків у сумі 64605,06 грн. правильним.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо того, що нормативними актами не передбачено такої підстави для відшкодування збитків, як використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки факт користування земельною ділянкою без укладення договору її оренди встановлений матеріалами справи, що свідчить про недоотримання місцевим бюджетом грошових коштів у визначеній сумі.

Посилання апелянта на те, що державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності і повноти нарахування та сплати податків і зборів, контроль покладено на органи державної податкової служби, яким і надано право звертатись до суду стосовно стягнення до бюджету з платників податків, які мають борг, грошових зобовязань, колегія суддів не може взяти до уваги як підставу для скасування рішення, оскільки з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169,374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_3