АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/5883/14-ц 22-ц/774/532/К/16
Справа № 216/5883/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/532/К/16 інстанції - Філатов К.Б.
Категорія 57 (ІV) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Чубіною А.В.,

за участю - представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІльТур», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІльТур» (надалі ТОВ «ІльТур») про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з ТОВ «ІльТур» на його користь грошові кошти в якості відшкодування вартості не наданих туристичних послуг у розмірі 7 471,95 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. та судові витрати по справі.

В подальшому уточнивши позовні вимоги, відповідачем по справі зазначив Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3.) та просив суд стягнути з неї на його користь грошові кошти в якості відшкодування вартості не наданих туристичних послуг у розмірі 7 471,95 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 22 травня 2014 року між ним та турагентом ФОП ОСОБА_3, яка діяла від імені та за дорученням туроператора ТОВ «ІльТур», укладено договір № 140/2014 на туристичне обслуговування, згідно з умовами якого в цей же день позивачем внесено плату за путівку в сумі 7 471 95 грн. та 425,00 грн. винагороди турагенту. Відповідно до умов договору турагент ФОП ОСОБА_3 зобов'язалась забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а саме: направити у туристичну подорож до Болгарії племінника позивача на період з 09 липня 2014 року по 26 липня 2014 року, але відповідач не виконала взятих на себе зобов'язань у зв'язку із відмовою туроператора "Ільтур" з невідомої причини виконувати умови договору. Однак, ФОП ОСОБА_3 повернула позивачу тільки суму агентської винагороди за оформлення путівки в розмірі 425,00 грн., а грошові кошти, сплачені позивачем за надання туристичних послуг, повертати відмовляється, оскільки вказані кошти сплачені на рахунок туроператора ТОВ «ІльТур».

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на його користь 7 471, 95 грн. в якості відшкодування вартості не наданих туристичних послуг, а також вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2016 року замінено відповідача за позовом ОСОБА_4 з ТОВ «ІльТур» на ФОП ОСОБА_3 та виключено із кола осіб, що беруть участь у справі, ТОВ «Ільтур» та інспекцію з питань захисту прав споживачів в Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі відповідач ФОП ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, судом не взято до уваги те, що вона, як турагент, виконала усі необхідні дії за умовами договору, а особою, відповідальною за ненадання туристичних послуг позивачу, є туроператор - ТОВ "Ільтур".

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явився, надав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, вважав безпідставними заперечення ФОП ОСОБА_3 проти його позову.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Проте, в судовому засіданні був присутнім її представник за довіреністю ОСОБА_2, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «ІльТур» в судове засідання не з'явився, конверт, в якому судом направлялось позивачу повідомлення про призначення справи до розгляду, повернувся на адресу суду з відміткою про те, що установа вибула.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав і лише одним обов'язком - добросовісно здійснювати свої процесуальні права та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 - 11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ФОП ОСОБА_3 на підставі Агентського договору №30091301 від 30 вересня 2013 року від імені та за дорученням туроператора ТОВ «ІльТур» надає посередницькі послуги з реалізації туристичних послуг (а.с. 38-45).

22 травня 2014 року між турагентом ФОП ОСОБА_3, яка діяла від імені та за дорученням туроператора ТОВ «ІльТур» в собі директора ОСОБА_5, та ОСОБА_4 укладено договір № 140/2014 на туристичне обслуговування ОСОБА_6 для поїздки в Болгарію на період з 09 липня 2014 року по 26 липня 2014 року (а.с. 4-8).

На виконання вищевказаного договору 22 травня 2014 року ОСОБА_4 перераховано ФОП ОСОБА_3 кошти за путівку в сумі 7471,95 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 140/2014, та агентську винагороду в сумі 425,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру 141/2014 (а.с. 9).

Як убачається з акту № 18867 від 26 липня 2014 року здачі-прийняття робіт ФОП ОСОБА_3, на розрахунковий рахунок ТОВ «Туроператор Ільтур» перераховано кошти за туристичні послуги (Болгарія з 09 липня 2014 року по 26 липня 2014 року) в сумі 7658,10 грн., а туроператором підтверджено вищевказане замовлення за номером 18867 (а.с. 82).

10 липня 2014 року ФОП ОСОБА_3 позивачу направлено лист за вих. № 12 про те, що туристичні послуги не будуть надані у зв'язку із банкрутством ТОВ «Туроператор Ільтур» (а.с. 10).

Таким чином, судом установлено, що спірні відносини між сторонами виникли у зв'язку з тим, що незважаючи на повне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором на туристичне обслуговування, тур не відбувся, а сплачені за нього кошти йому повернуті не були.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що правочин укладений між позивачем та відповідачем ФОП ОСОБА_3 із використанням нечесної підприємницької практики та є недійсним, дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_3 коштів за ненадання туристичних послуг.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

У відповідності до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до положень ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.12 ст.20 Закону України "Про туризм" туроператор несе відповідальність перед туристом за невиконання або не належне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Згідно зі ст. 33 ЗУ "Про туризм" суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Таким чином, законодавець покладає майнову відповідальність на того суб'єкта туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Відповідно до вимог чинного законодавства, турагент не створює туристичний продукт, а лише здійснює функції з його продажу. У зв'язку з цим, турагент несе відповідальність виключно за власні дії і не несе відповідальності за надання туристичного продукту та правовідносини під час безпосереднього надання послуг.

Розмежування прав та обов'язків між туроператором і турагентом, а також їх відповідальності визначається відповідно до загальних положень про агентський договір (ч. 13 ст. 20 Закону України «Про туризм»).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги вимоги ч.ч. 1,2,10 ст.20, ч.2 ст.30, ч.ч.1,2 ст.32 та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм», а також ч.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід дійти висновку про те, що майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, яким порушено законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Як убачається з матеріалів справи, згідно з агентським договором Туроператором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Туроператор Ільтур», а Турагентом - ФОП ОСОБА_3 У відповідності до п. 1.1 агентського договору Турагент від імені, за дорученням та за рахунок Туроператора за винагороду надає посередницькі послуги з реалізації Туристичних послуг (туристичного продукту) Туроператора шляхом укладення договорів (а.с.38-45).

Відповідно до п.1.1 Умов договору № 140/2014 на туристичне обслуговування, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та позивачем, Турагент ФОП ОСОБА_3, що діє від імені та за дорученням туроператора - ТОВ "Туроператор Ільтур" зобов'язується відповідно до заявки Туриста на туристичне обслуговування за встановлену в договорі плату забезпечити надання Туристу й особам, що слідують з ним, комплексу туристичних послуг, а турист зобов'язується прийняти та оплатити їх (а.с.4-8).

Згідно з умовами п. 1.4 цього договору Турагент/Туроператор виступає як посередник між Туристом, з одного боку, і транспортними, страховими компаніями, готелями й іншими підприємствами, установами (наприклад посольствами), які забезпечують туристичні послуги, з іншого боку.

Пунктами 2.1.1, 2.1.2. агентського договору передбачено, що тур агент зобов'язаний, в тому числі, надати замовлені послуги в обсязі і термінах передбачених даним договором, уклавши з правомочними контрагентами від імені Туриста і за його рахунок договори на туристичне обслуговування останнього в обсязі, передбаченому п. 1.2 даного договору; а також видати Туристу документи, що забезпечують надання йому туристичних послуг, передбачених п. 1.2 даного договору, за умови повної сплати Туристом вартості туристичного продукту у строки, встановлені даним Договором.

У відповідності до п.5.4 Агентського договору суми, отримані Турагентом від реалізації туристичних послуг, крім суми агентської винагороди, є власністю Туроператора.

Як передбачено у пп. 6.4.1 Агентського договору на реалізацію туристичних послуг, укладеного між ТОВ «Туроператор Ільтур» та ФОП ОСОБА_3, туроператор несе відповідальність за ненадання повного та якісного обслуговування туристів, відповідно до раніше обумовлених туристичних послуг та категорії обслуговування на рівні стандартів, установлених у країні перебування. У разі ненадання повного/часткового обслуговування за замовленим туром туроператор повертає повну вартість ненаданих послуг (а.с. 42).

Із матеріалів справи вбачається, що туристичні послуги позивачеві не надані ТОВ «ІльТур» через його банкрутство, при цьому агентська винагорода в сумі 425,00 грн. повернута ОСОБА_4Турагентом ФОП ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на положення Закону України «Про туризм» і те, що збитки замовнику (позивачу) було завдано саме з вини туроператора ТОВ «Туроператор Ільтур», а відтак позовні вимоги до турагента ФОП ОСОБА_3 є безпідставними, у зв'язку із тим, що остання діяла як представник на підставі агентського договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_3 грошових коштів в якості відшкодування вартості не наданих відповідно до договору на туристичне обслуговування туристичних послуг у розмірі 7 471, 95 грн., оскільки особою, винною у невиконанні умов договору з надання позивачеві туристичних послуг, є ТОВ «ІльТур».

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, колегія суддів, приймає до уваги, що позивачем заявлялись однакові позовні вимоги, а саме: стягнення на його користь суми коштів в розмірі 7471,95 грн. сплачених за ненадані туристичні послуги, як до ТОВ «ІльТур» первісно, так і до ФОП ОСОБА_3, при уточненні позовних вимог. Між тим, уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_4 від позовних вимог до ТОВ «ІльТур» не відмовлявся. Також, судом першої інстанції ухвалою від 08.08.2014 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_4 саме до ТОВ «ІльТур» та в подальшому до моменту ухвалення рішення у справі, не вирішувалось питання щодо цих позовних вимог. Додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18.04.2016 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання щодо заміни відповідача та виключення ТОВ «ІльТур» з кола осіб, що приймають участь у розгляді справи, вирішене судом після ухвалення оскаржуваного рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ТОВ «ІльТур» на користь позивача сплачених ним коштів в сумі 7471,95 грн.

Керуючись статтями 303, 307, п.3 ч.1ст. 309, ст. 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІльТур» на користь ОСОБА_4 7 471 (сім тисяч чотириста сімдесят чотири) гривень 95 копійок в якості відшкодування вартості ненаданих туристичних послуг, а також на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І. Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів