Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1

представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення, суд,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є єдиним власником квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що вона надала згоду на тимчасове проживання у вищевказаній квартирі онуці свого чоловіка - ОСОБА_4, яка була зареєстрована в ній з 17.03.2012 року та проживає в ній і на даний час.

Посилається на те, що вона збирається здійснити продаж квартири АДРЕСА_1 однак, так як відповідачка проживає та зареєстрована у цій квартирі, вона не може її продати.

Звертає увагу суду на те, що про свій намір продати кватиру вона повідомляла відповідачку спочатку усно, а потім і письмово. Проте, остання добровільно звільняти її не бажає.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що самоправно займаючи квартиру, проживаючи в ній без достатніх правових підстав, відповідачка перешкоджає їй, як власнику квартири, розпоряджатися власністю.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, звертається з даним позовом до суду.

Позивачка в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтовуючи їх тим, що відповідачка не є членом її сім'ї і ніколи нею не була, зазначення в формі № 3 її як онука було необхідним з тим, щоб була здійснена її реєстрація,оскільки було заперечення реєстрації зі сторони реєструючи органів, просить вимоги задовольнити, відповідач має інше житло і не повинна їй перешкоджати в реалізації свого права на розпорядження майном належним їй.

Представник позивачки в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить позов задовольнити.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечує проти вимог позивачки, обгрунтуваши поясненнями просить суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що об'єктивно підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 12.05.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за № 2110 (а.с. 4) та Реєстраційним посвідченням БТІ м. Києва від 18.05.20104 року (а.с. 5).

За приписами статей 316, 317, 320, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З системного аналізу зазначених норм чинного цивільного законодавства вбачається, що власник реалізує своє право власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом же встановлено, що незважаючи на приписи вказаних норм ЦК України, позивачка позбавлена однієї із складових права власності, а саме вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю, зокрема продати її, оскільки в квартирі на даний час зареєстрована та проживає онука чоловіка позивачки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що не заперечується представником відповідачки і об'єктивно підтверджується Довідкою Форма № 3 ЖЕД-701 № 148 від 19.08.2015 року (а.с. 6).

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами статей 15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до норм чинного законодавства України, одним із видів усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (способом захисту) є виселення.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

З врахуванням вищевикладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що позивачка є законним власником квартири АДРЕСА_1, право власності на яку набуто в порядку та на підставах визначених ЦК України, однак їй чиняться відповідачкою перешкоди у розпорядженні своєю власністю, зокрема остання позбавлена можливості її відчуження на власний розсуд, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою такий спосіб захисту свого порушеного права як виселення є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, а тому може бути застосований судом і в повній мірі захищає цивільні права та інтереси позивачки.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», Листа Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», керуючись ст.ст. З, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко