Справа № 489/2079/16-ц
Номер провадження 2/489/1488/16
РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Миколаївської міської ради (далі-відповідач), третя особа - Друга миколаївська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його батькам на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1. Зазначає, що після смерті матері, батько прийняв спадщину як такий, що постійно проживав на момент смерті зі спадкодавцем. Позивач вказує, що після смерті батька є спадкоємцем за заповітом. Звернувшись до нотаріуса з питанням оформлення спадкових прав, отримав відмову, у зв'язку з відсутністю у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на спірну квартиру як за спадкоємцем за заповітом.

Позивач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, заявою просили розглядати справу у відсутність представника відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Третя особа - представник Другої миколаївської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Позивач є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження серії ЛИ №113630.

Позивач змінив прізвище внаслідок укладання шлюбу згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №277603.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП №208245 ОСОБА_3 померла 02.10.2002.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП №222769 ОСОБА_2 помер 29.05.2015. Після його смерті заведена спадкова справа№563/2015.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 26.03.1993 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до заповіту від 15.10.1996 ОСОБА_2 заповів належну йому квартиру АДРЕСА_2 Л. А.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №563/2015, ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_1, звернувся до нотаріуса з питанням видачі на ім'я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою від 06.04.2016 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавцем не надано жодного документу, який би підтверджував факт того, що ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2.

Відповідно до довідки від 05.05.2016 на день смерті ОСОБА_3 з нею проживав та був зареєстрований ОСОБА_2.

Згідно з заявою (додаток №1 до п. 8 Форма №1) ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 за життя прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, проте своїх спадкових прав не оформив.

Згідно із ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, й лише у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими доказами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права.

Як зазначено у пунктах 1, 3.1 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3

Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 успадкував після смерті дружини ОСОБА_3 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 (виходячи з рівності часток подружжя, оскільки іншого не встановлено), як спадкоємець першої черги, що постійно проживав зі спадкодавцем на момент його смерті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з Главою 10 п. 4.15., 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача Свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрацію прав є обов'язковою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

З відповідей Другої нотаріальної контори вбачається, що заповіт наданий позивачем не зареєстрований, однак матеріали справи містять докази, що позивач є донькою ОСОБА_2, тобто спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори.

Враховуючи вказані докази, слід прийти до висновку, що позивач у справі є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача, підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця державної реєстрації права власності на нерухоме майно, унеможливлює оформлення спадкових прав спадкоємця у нотаріальному порядку.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про те, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа - Друга миколаївська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру №17, що розташована за адресою: вул. Південна, 41 у м. Миколаєві в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлого 29.05.2015.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв