Справа № 232/333/12 Провадження № 22-ц/772/1192/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Колос С. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Колоса С. С.

судді : Вавшко В. С., Іващук В. А.

секретар судового засідання Торбасюк О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_2 МКБ » до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Вінницька міська рада про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду від 17 лютого 2016 року,

встановила :

Рішенням Вінницького міського суду від 17 лютого 2016 року зазначений позов задоволено .

Звернено стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не нижчу ніж 282 618 гривень 18 коп., що визначено сторонами іпотечного договору .

Вирішено питання про відшкодування та розподілення судового збору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що неналежне виконання кредитного договору відповідно до ЗУ « Про іпотеку » тягне за собою звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів, а так як встановлено, що ОСОБА_3 неналежним чином виконуються обов»язки по кредитному договору, в зв»язку з чим звернено стягнення на предмет іпотеки .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позовних вимогах, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на недотримання норм матеріального та порушення норм процесуального права .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, ОСОБА_6, що діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_3, який просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позовних вимогах з підстав викладених у скарзі, представника банку, який просить рішення залишити без змін, а скаргу відхилити, мотивуючи тим, що вона є безпідставною та необґрунтованою, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої, виходячи з наступного .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що боргові зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором № SME _WC / 02366, укладеним між ним та ПАТ « ОСОБА_2 МКБ » 10 листопада 2010 року, які він не виконував відповідно до вимог цього договору, є доведеними ( а. с. 12 24 т. 1 ). І тому, пришов до висновку, що вимога ПАТ « ОСОБА_2 МКБ » про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру №21, що розташована по проспекту Космонавтів, 44 в м. Вінниці, яку відповідачі передали під іпотеку за договором № SME_WC / 02366 / mor від 10 листопада 2010 року є обґрунтованою ( а. с. 25 29 т. 1 ) .

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступні обставини, встановлені в суді першої інстанції і які знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду .

Заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором встановлена судовим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2013 року. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ « ОСОБА_2 МКБ » 121 950 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 13 561,15 грн. - заборгованості по відсотках та 17 404,51 грн. - нарахованої пені, а всього на суму 152 915 гривень 66 коп.. Вказане рішення набуло законної сили .

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив розмір боргових зобовязань ОСОБА_3 перед позивачем як по тілу кредиту, по процентам та неустойки та не зясував питання про наявність в позивача ліцензії на здійснення діяльності по наданню кредитів є безпідставними та не обґрунтованими .

Відповідно до ст.. 7 ч. 1 ЗУ « Про іпотеку » за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання .

Враховуючи зазначене вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в даному випадку є похідними, а тому суд першої інстанції розглядаючи ці вимоги, цілком обґрунтовано і з дотриманням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України прийняв до уваги обставини, встановлені попереднім рішенням та постановив зазначене рішення .

В ході розгляду справи по суті в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7, яка була одним із іпотекодавців та співвласником переданої під іпотеку квартири АДРЕСА_2, 15 травня 2013 року, померла ( а. с. 119 т. 1 ) .

З свідоцтв наданих апеляційному суду вбачається, що ОСОБА_7 являється матір»ю ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.. 1272 ч. 1 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її .

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, проте жоден із спадкоємців першої, другої чи третьої черги не подавали заяв та не прийняли спадщини в межах строків, визначених ст. 1270 ЦК України. Дана обставина була встановлена судом першої інстанції, шляхом звернення до нотаріальних органів ( а. с. 212 т. 2 ) .

Згідно зі ст.. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї .

Відповідно до ст.. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини .

Згідно ст. 23 ЗУ « Про іпотеку » у разі переходу права власності ( права господарського відання ) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою .

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки .

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживали разом з ОСОБА_7 однією сім»єю більше ніж п»ять років, а тому є спадкоємцями четвертої черги, що є підставою для переходу права власності на предмет іпотеки ( а. с. 214 т. 2 ), ОСОБА_5 проживала менше п»яти років з спадкодавцем, а тому не являється спадкоємцем четвертої черги, враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив хто являється правонаступником померлої по майновим зобовязанням не відповідають дійсності .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобов»язання згідно кредитного договору, в зв»язку з чим утворилась заборгованість перед банком, що вказує не порушення прав та інтересів кредитора та необхідності на їх відновлення шляхом звернення стягнення на майно, яке забезпечене іпотекою, що належить на праві спільної сумісної власності іпотекодавцям ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, яка померла 15 травня 2013 року, при цьому, виходячи з наданих доказів суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в розумінні вимог ст.. 1264 ЦК України та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняли спадщину, а саме належну спадкодавцю частку в квартирі АДРЕСА_3, так як постійно проживали зі спадкодавцем однією сім»єю до його смерті більше ніж 5 років і до цього часу, не зверталися з заявою до нотаріуса про відмову у прийнятті спадщини, а можливі спадкоємці першої, другої чи третьої черги не реалізували свого права на прийняття спадщини, а тому обґрунтовано задовольнив позовні вимоги .

Встановивши наведені факти, суд дійшов вірного висновку, що відповідно до зазначених норм матеріального права позов слід задовольнити.

Інші твердження викладені в скарзі про порушення норм процесуального права вірного в цілому висновку суду першої інстанції не спростовують .

Згідно зі ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань .

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну та не обґрунтовану, рішення без змін .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити .

Рішення Вінницького міського суду від 17 лютого 2016 року - залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Протягом двадцяти днів з часу проголошення ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий С. С. Колос

Судді : В. С. Вавшко

ОСОБА_9