УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016 року Справа № 596/1404/16-ц

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі Рудніцькій О.П.

за участю головного державного виконавця

Гусятинськогорайонного відділу ДВС ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин подання головного державного виконавця Гусятинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобовязань.

В обґрунтування вимог вказує, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 аліментів в розмірі ? заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 04.06.2014 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, три рази були надіслані попередження про заборгованість по сплаті аліментів. Згодом, з метою виявлення за боржником зареєстрованого права власності на майно були направлені запити до різних реєстраційних служб. Боржник на офіційні попередження не реагує та ухиляється від сплати боргу по аліментах. Рішенням суду не виконане і станом на 06.05.2016 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 15 421,68 гривень.

З цих підстав та враховуючи, що згідно відповіді Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області від 16.03.2016 року №02/3707 боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН № 420576 від 02.11.2010 року головний державний виконавець просить подання задовольнити.

В судовому засіданні головний державний виконавець подання підтримав, посилаючись на викладені у ньому підстави та просить його задовольнити, також доповнив, що оскільки боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує, то у разі виїзду його за кордон буде неможливим або ускладненим виконання рішення.

Суд, розглянувши подання, вислухавши пояснення головного державного виконавця, дослідивши наявні докази у справі, матеріали виконавчого провадження, прийшов до висновку, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом, встановлено, що на виконанні у Густинському районному відділі ДВС головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавчий лист № 2607/10304/12 від 25.12.2012 року, виданий Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання сина: Артура, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів в розмірі ? заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ст.ст. 3,18, 20,24 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем прийнято виконавчий документ до виконання та 04.06.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано сторонам для відома та виконання простою кореспонденцією.

Для забезпечення виконання рішення суду головним державним виконавцем 04.06.2014 року боржнику було надіслано виклик із проханням з»явитися до відділу ДВС для вирішення питання по сплаті аліментів та з попередженням про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, в якому також вказано, що в разі неявки до державного виконавця в зазначений час і день до боржника будуть застосовані штрафні санкції та привід через органи внутрішніх справ.

16.07.2014 року, 16.07.2015 року, 31.12.2015 року боржнику повторно було надіслано виклики аналогічного змісту, що і 04.06.2014 року, а також попередженням про кримінальну відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця.

06 серпня 2015 року заступником начальника відділу ДВС Гусятинського РУЮ ОСОБА_5 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та заборону на здійснення відчуження будь-якого майна.

В період з 06.08.2015 року до 06.05.2016 року з метою виявлення майна боржника, його доходів державним виконавцем направлені відповідні запити в реєструючи та інші органи, зокрема, до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, державної інспекції сільського господарства у Тернопільській області, Гусятинського ВДАІ, регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області.

Згідно відповіді державної інспекції сільського господарства у Тернопільській області від 10.08.2015 року сільськогосподарська техніка за боржником не зареєстрована.

Відповідей з Гусятинського ВДАІ, регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області до відділу ДВС не надходило, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 02.03.2016 року на запит державного виконавця інформації стосовно ОСОБА_2, як особу-боржника, який працює за трудовим договором та цивільно-правовими договорами, про останнє відоме місце роботи, яка отримує пенсію, не знайдено.

Згідно відповіді Державної податкової служби України від 03.03.2016 року на запит державного виконавця про джерела отримання доходів боржника-фізичної особи ОСОБА_2, інформація стосовно боржника щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді Державної податкової служби України від 03.03.2016 року на запит державного виконавця про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах -ОСОБА_2 на обліку в органах ДПС не перебуває.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2016 року станом на вказану дату накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 на підставі постанови заступника начальника відділу ДВС Гусятинського РУЮ про арешт майна боржника від 06.08.2015 року.

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 06.08.2015 року видно, що станом на вказану дату накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_2 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.08.2015 року.

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єктів від 06.05.2016 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості стосовно боржника ОСОБА_2 відсутні. В Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна відомості стосовно боржника ОСОБА_2 відсутні. В Державному реєстрі іпотек відомості стосовно вказаного вище боржника також відсутні.

Згідно розрахунку державного виконавця про розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 06.05.2016 року за боржником ОСОБА_2 числиться заборгованість по сплаті аліментів в сумі 15 421,68 гривень.

Згідно повідомлення Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області від 16.03.2016 року ОСОБА_2 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН № 420576, виданим 02.11.2010 року, органом 6127.

Згідно з вимогами ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" неврегульовані аліментні, договірні чи інші не виконані зобов'язання, а також ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням є підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду його за кордон до їх виконання.

Крім того, в силу вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь - яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров'я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

З вищевказаних вимог закону слідує те, що застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним у випадках, коли особи ухиляться від виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням суду.

Наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов'язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Таким чином, доводи державного виконавця, зазначені у поданні, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на неї рішенням суду зобов'язань.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на неї рішенням суду зобов'язань відсутній та в поданні державним виконавцем не доведений.

Суд зазначає, що обмеження у виїзді боржника за кордон, котре є винятковим заходом, на даний час є передчасним.

Разом з тим, в поданні державним виконавцем не обґрунтовано, в чому саме, є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючого боргу.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріалах справи не підтверджено тих обставин, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязання за рішенням суду.

Крім того, матеріалами справи не підтверджено і тих обставин, що ОСОБА_2 покинув територію України та ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.До матеріалів подання та в судовому засіданні державним виконавцем не надано належних доказів на підтвердження можливості чи бажання боржника ОСОБА_2 виїзду за межі України. Також із матеріалів подання та виконавчого провадження не вбачається доказів щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, про необхідність зявитися в органи ДВС та не здійснено жодного приводу останього та не надано державним виконавцем доказів, що ним здійснено усі заходи по розшуку майна боржника, чи виконані усі виконавчі дії, у звязку з чим необхідно вжити таких заходів для забезпечення виконання рішення суду як тимчасове обмеження виїзду за межі України.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду з встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Державний виконавець не позбавлений права повторного звернення із поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзді за кордон боржника ОСОБА_2 у процесі здійснення виконавчого провадження за №2607/10304/12 від 25.12.2012 року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання головного державного виконавця Гусятинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.210,293, 377-1 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Гусятинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Тернопільської області через Густинський районний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя-підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду Т.М.Цвинтарна