УХВАЛА

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

МаляренкаА.В., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за касаційною скаргою Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Сторожинецька районна державна адміністрація в особі Служби у справах дітей в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти перебувають в притулку для дітей Служби у справах дітей Чернівецької облдержадміністрації. Малолітній ОСОБА_4 за заявою матері від народження і до 12 березня 2013 року перебував в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» у зв'язку з важким матеріальним становищем та його хворобою і інвалідністю. Після повернення дитини відповідач ігнорувала рекомендаціями лікарів, грубо порушувала режим лікування дитини, зловживала і зловживає спиртними напоями, залишала дитину саму або разом з дитиною змінювала місце проживання, вела себе неадекватно, що спричинило загрозу життю і здоров'ю дитини, яка за рішенням Ропчанської сільради від 17 квітня 2015 року № 31 була відібрана у матері.

Крім цього позивач у підтвердження вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 посилається на те, що вона рішенням Сторожинецького райсуду Чернівецької області від 31 січня 2011 року вже позбавлялась батьківських прав щодо цієї дитини, а рішенням цього ж суду від 03 квітня 2012 року поновлена в батьківських правах. Однак після повернення сина в сім'ю, відповідач почала знову вести неправильний спосіб життя, зловживати алкоголем тощо. Син ОСОБА_3 був повторно поставлений на облік служби у справах дітей як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах з підстав неналежного виконання ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків, а 17 квітня 2015 року в зв'язку з виявленням дитини у години навчального процесу за межами м. Сторожинець та неможливістю передачі його матері через її неадекватний стан, він був тимчасово влаштований у притулок для дітей.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позбавити ОСОБА_5 батьківських прав стосовно її дітей, стягнути з неї аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на користь кожної з дітей, щомісячно до досягнення ними повноліття та покласти на відповідача всі судові витрати.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі начальник Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_7- просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішує справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що син відповідачки ОСОБА_3 перебуває в дитячому навчальному закладі, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення зі ОСОБА_5 на користь сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Проте погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд їх дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є матір'ю малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а. с. 9-10). Місцем проживання відповідача в даний час є с. Ропча Сторожинецького району Чернівецької області. Відповідач офіційно ніде не працює, але працює по найму у людей.

Із наданих суду доказів установлено, що відповідач раніше не засуджувалась, жорстоко з дітьми не поводиться, не є ні хронічним алкоголіком ні наркоманом, дітей не експлуатувала, не примушувала до жебракування і бродяжництва.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Вирішуючи справи по суті, суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров'я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного, винного ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Одиничний факт виявлення дитини у години навчального процесу за межами міста і навчального закладу, який до того ж не підтверджений позивачем в суді, належними і допустимими доказами, не може свідчити ні про систематичність такої поведінки дитини ні про винуватість матері в цьому та невиконання нею своїх батьківських обов'язків.

Із поданої позивачем характеристики на ОСОБА_3 від 16 квітня 2015 року (а. с. 30), яка видана класним керівником та директором школи-інтернату, де навчалася дитина, вбачається, що мати цікавиться навчанням та поведінкою сина, приходить до школи та телефонує майже кожного тижня, а також забезпечує дитину одягом та шкільним приладдям. Вказане підтверджено також і письмовим поясненням класного керівника ОСОБА_8 від 27 жовтня 2015 року (а. с. 89), яке було подано відповідачем у справі.

Суд в судовому засіданні вислухав пояснення самої дитини, ОСОБА_3, про те, що свою маму любить і хоче бути з нею та заперечує проти позбавлення її батьківських прав і відносно нього, і відносно його брата ОСОБА_4.

Підставами позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дитини ОСОБА_4, за обставиною визначеною в п. 2 ст. 164 СК України, тобто ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач зазначив те, що відповідач притягувалася до адміністративної відповідальності, ігнорувала рекомендацій лікарів, грубо порушувала режим лікування дитини інваліда, зловживає спиртними напоями, залишала дитину саму або разом з дитиною змінювала місце проживання, вела себе не адекватно, що спричинило загрозу життю і здоров'ю дитини, яка за рішенням Ропчанської сільради від 17 квітня 2015 року № 31 була відібрана у матері. Крім того, суд вважає, що такий необґрунтований висновок суперечить інтересам дітей, і тому виходячи із вимог ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується з цим висновком.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в Сторожинецькому районі, який наданий на вимогу суду (а. с. 93), вбачається, що згідно з актом обстеження сім'ї від 28 жовтня 2015 року № 201, умови проживання незадовільні, в будинку брудно, речі розкидані, постільна білизна брудна і в будинку не створені належні умови для повернення дітей в сім'ю.

Виходячи із пояснення відповідача, яка зазначила, що в будинку разом з нею проживає її мати, яка є лежачою хворою, а брудність полягала в невимитих після прийняття їжі тарілках, а також зважаючи на мету подачі такого висновку, яка визначена в ч. 5 ст. 19 СК України, суд вважав, що вказаний висновок є необґрунтованим, а тому не прийняв його до уваги.

А в справі, яку розглядав суд про позбавлення відповідача батьківських прав, а не повернення дітей в сім'ю та створення для цього належних умов, як зазначав орган опіки та піклування у своєму висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд першої інстанції, застосувавши ст. 164 СК України, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вказані підстави не відповідають нормам законодавства. Крім того, не відповідає і висновок органу опіки та піклування про відібрання дітей, а також про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав ні інтересам дітей, ні інтересам матері, ні інтересам суспільства.

Статтями 111 та 114 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб.

Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності висновків органу опіки та піклування інтересам дітей та щодо безпідставності позовних вимог, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у Рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (Рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення.

Вирішуючи питання в частині стягнення аліментів з відповідача на користь її сина ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 є неповнолітнім, не врахував того, що він навчається в Сторожинецькій ЗОШ-інтернат, а вихідні дні проводить вдома з відповідачем.

Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін у справі, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення, ухвалене згідно із законом, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що постановлене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком, так як він є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, ураховуючи те, що апеляційним судом помилково скасоване рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК Українипідлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сторожинецької районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року скасувати, а рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко В.І. Мартинюк