У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання зобов'язання за договором іпотеки припиненими; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася суду із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання зобов'язань за договором іпотеки припиненими.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона постійно проживала у АДРЕСА_1 разом зі своєю бабусею - ОСОБА_8, яка була власницею указаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла. Після смерті останньої ОСОБА_6 фактично успадкувала майно померлої та згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2015 року за ОСОБА_6 визнано право власності на спадкове майно, зокрема, на спірну квартиру.

У червні 2015 року їй стало відомо про те, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 09 серпня 2007 року, згідно якого указана квартира передана в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк». Згідно із договором про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року права іпотекодержателя за указаним іпотечним договором перейшли до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Посилаючись на те, що у порушення ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця не пред'явив до неї, як спадкоємця, яка прийняла спадщину, відповідних вимог протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, у зв'язку із чим позбавлений права відповідної вимоги, позивач просила суд визнати припиненими зобов'язання майнової поруки згідно договору іпотеки від 09 серпня 2007 року.

У серпні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування зустрічних вимог товариство посилалось на те, що 09 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, за умовами якого останній було надано кредит у сумі 20 тис. дол. США на строк з 09 серпня 2007 року по 08 серпня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

На забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань боржника 09 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Станом на момент розгляду справи іпотекодержателем за іпотечним договором від 09 серпня 2007 року є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між останнім та ТОВ «ФК «ОСОБА_8 плюс», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк», яке в свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк».

Посилаючись на те, що боржник належним чином не виконувала взяті на неї зобов'язання, у зв'язку із чим заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2007 року станом на 01 липня 2015 року становить: 17 829 дол. США (тіло кредиту), що за офіційним курсом становить 374 502 грн 05 коп.; 15 247 дол. 82 центи США (відсотки за користування кредитом), що за офіційним курсом становить 320 283 грн 80 коп.; 12 324 дол. 10 центів США (пеня за останній рік), що за офіційним курсом становить 258 870 грн 41 коп., - ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року, позовну заяву ОСОБА_6 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання зобов'язання за договором іпотеки припиненим задоволено.

Визнано іпотечний договір від 09 серпня 2007 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 6901, припиненим.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що 09 серпня 2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20 тис. дол. США, на строк з 09 серпня 2007 року по 08 серпня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

На забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань боржника 09 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання божником основного зобов'язання Іпотекодержатель, тобто Банк, вправі задовольнити свої вимоги за основне зобов'язання за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляються права вимоги.

Судами встановлено, що 21 березня 2011 року ОСОБА_10 звернувся до ПАТ «Сведбанк» з письмовою заявою-повідомленням про смерть ОСОБА_8 та надав копію свідоцтва про смерть останньої.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що кредитор з моменту отримання повідомлення про смерть ОСОБА_8 у встановлений строк не заявив до спадкоємців вимоги про задоволення своїх вимог, а тому кредитор втратив право вимоги за договором іпотеки від 09 серпня 2007 року.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені ст. 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-31цс16 від 17 лютого 2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, пунктом 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Отже, правила ст.1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Проте суд апеляційної інстанції, розглядаючи спір, у порушення вимог ст.ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не врахували, що ОСОБА_8 була іпотекодавцем за договором іпотеки, відмінним від боржника, боржником допущено порушення боргових зобов'язань, тому спадкоємці іпотекодавця у такому випадку відповідають за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки, а положення ст. 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою. З огляду на зазначене, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки всім доводам сторін у справі, а також не перевірено належним чином правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик