Справа № 127/4663/16-ц Провадження № 22-ц/772/2214/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 55Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційною скаргою ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернувся в суд 10 березня 2016 року.

Зазначав, що працював у ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на посаді охоронника відділу охорони з 22 листопада 2012 року. 22 липня 2013 року його було звільнено з роботи відповідально до ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. Після звільнення з роботи відповідач, усупереч вимог ст.116 КЗпП України не провів з ним повного розрахунку. На його неодноразові звернення щодо виплати заборгованості по заробітній платі відповідач йому відмовляв у виплаті мотивуючи відсутністю коштів.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки виплати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на користь ОСОБА_6 6397 грн. 51 коп. заборгованість по заробітній платі, 72 446 грн. 18 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 01.05.2016 року (сума середнього заробітку зазначена без відрахувань обовязкових платежів, які мають бути відраховані ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», яке є податковим агентом, при добровільному виконанні рішення суду або в порядку ст.65 ч.8 Закону України Про виконавче провадження).

Стягнуто з ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на користь держави 788 грн. 44 коп. судового збору.

У апеляційній скарзі ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та стягнення з ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» заборгованість по заробітній платі у сумі 5 554 грн. 20 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 01.05.2016 року у сумі 41 279 грн. 35 коп.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що наказом директора ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» №22-К від 22.11.2012 року ОСОБА_6 був прийнятий на роботу в ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на посаду охоронника відділу охорони з 22.11.2012 року по трудовому договору від 22.11.2012 року, з посадовим окладом 1125 грн у місяць (а.с.29).

Наказом №39-К від 15.07.2013 року ОСОБА_6 звільнено з роботи з посади охоронника відділу охорони за власним бажанням (ст.38 КЗпП) з 22.07.2013 року (з попереднім відпрацюванням з 14.07 по 21.07.2013 року).

Зазначене підтверджується також копією трудової книжки ОСОБА_6 (а.с.6).

Встановлено і не заперечується сторонами, що відповідачем відповідно до видаткових касових ордерів позивачу було виплачено 5700 грн. заробітної плати за період роботи з 22.11.2012 року по 22.07.2013 року (а.с.35-44).

Судом першої інстанції також встановлено, що в день звільнення з відповідачем не було проведено повного розрахунку з позивачем, зокрема, не виплачено заборгованість із заробітної плати. Цей факт сторонами також не заперечується.

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_6 за період роботи в ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» було нараховано наступний розмір суму доходу: за 4 квартал 2012 року 1908 грн. 56 коп. (виплачено 1000 грн); за 1 квартал 2012 року 4 955 грн. 50 коп. (виплачено 1000 грн.); за 2 квартал 2013 року 5 272 грн. 64 коп. (виплачено 2900 грн.); за 3 квартал 2013 року 2036 грн. 36 коп. (виплачено 800 грн.).

Згідно індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_6 сума заробітку для нарахування пенсії позивача становила в травні 2013 року 1365 грн. 36 коп., в червні 2013 року 2 584 грн. 56 коп. (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з вини ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» при звільненні позивача не було виплачено йому заборгованість по заробітній платі, а тому на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України з відповідача підлягають стягненню заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 01.05.2016 року.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і вирішуючи цей спір суд правильно застосував норми матеріального права до встановлених судом правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. У апеляційній скарзі не наведено доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем за бухгалтерськими документами підприємства складає 5 554 грн. 20 коп., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказана сума не підтверджується належними та допустимими доказами і суперечить матеріалам справи, зокрема відомостям з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_6 за період роботи в ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» та відомостям Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_6, і не ґрунтуються на первинних бухгалтерських документах, які, як пояснив представник відповідача, втрачені та проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000289 від 03.12.2014 року за ч.1 ст.367 КК України за фактом втрати працівниками Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області установчих та бухгалтерських документів ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», які були вилучені під час обшуку (а.с. 34).

З аналогічних підстав необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку проведений відповідачем, оскільки цей розрахунок не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що доплати ОСОБА_6 за виконання окремих доручень, що не входили до його обовязку, як охоронника, проводились на підставі спеціальних розпоряджень директора підприємства, а тому відповідно до п.п. «а» п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, ці доплати не повинні враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, то колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, оскільки абзацом 3 пункту 2 зазначеного Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Крім того, із періодичності виплат вказаних коштів (за поясненнями представника відповідача доплат за виконання окремих доручень, що не входили до обовязків працівника) вбачається, що вони були щомісячними та постійними. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо характеру вказаних виплат та належності їх саме до заробітної плати, а не до одноразових виплат. Заперечення представника позивача проти висновків суду колегія суддів вважає намаганням підприємства зменшити загальний розмір виплати заборгованості по заробітній платі, а також намаганням зменшити розмір грошової компенсації позивачу за час затримки розрахунку.

Також із характеру вказаних виплат та недобросовісної поведінки відповідача до своїх законних обовязків про дотримання трудового законодавства у відносинах з працівником позивачем у справі, вбачається, що вказані виплати є прихованою формою постійної заробітної плати з метою зменшити витрати підприємства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, наданим доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку, а отже оскаржуване рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук