Справа № 505/1869/16-ц
Провадження по справі № 4-с/505/8/2016 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2016 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Фабіжевського С.А.

при секретарі Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Котовську Одеської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області,-

В С Т А Н О ВИ В:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, стверджуючи, що постановою від 29.06.2011 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 на належний їй житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями №13 по вул. Ткаченка в м. Котовську Одеської області, було накладено арешт із забороною відчуження, у звязку із знаходженням на виконанні у відділі ДВС Котовського МРУЮ в Одеській області виконавчого провадження про стягнення з неї на користь ПАТ «Державний ощадний банк» заборгованості.

У скарзі посилається на те, що згідно Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження. Однак, державний виконавець, наклавши арешт на будинок, не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчих документів. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем. Також державний виконавець відділу державної виконавчої служби, наклавши арешт на будинок, попередньо не надав їй можливості визначити, на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, ОСОБА_1 стверджувала, що про наявність оскаржуваної постанови їй стало відомо лише 06 травня 2016 року.

ОСОБА_1 просить суд поновити їй строк на звернення до суду з вказаною скаргою, скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 червня 2011 року на житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями №13 по вул. Ткаченка в м. Котовську Одеської області.

В судове засідання скаржник не зявилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності.

Представник відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями №13 по вул. Ткаченка в м. Котовську Одеської області, на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2008 року.

29 червня 2011 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Стягувачем відповідно до даної постанови є ВАТ «Державний ощадний банк». Згідно постанови арешт накладено на належний ОСОБА_1 житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями №13 по вул. Ткаченка в м. Котовську Одеської області.

Враховуючи те, що про наявність оскаржуваної постанови скаржниці стало відомо лише 06 травня 2016 року, пропуск нею строку на право оскарження вказаної постанови суд вважає мав місце з поважної причини, тому порушене її право підлягає судовому захисту, тому ОСОБА_1 слід поновити строк звернення до суду зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ч.1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Отже, п.1 ч.6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

В той час, ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

За таких умов, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець, наклавши арешт на житловий будинок боржника, не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчих документів. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того. ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Суд вважає, що завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З огляду на наведене, суд вважає, що дана постанова про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки порушує права та інтереси боржника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.383, 386-388 ЦПК України, на підставі ст.369 ЦПК України, ст.ст.6, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області.

Скаргу ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 червня 2011 року на житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями №13 по вул. Ткаченка в м. Котовську Одеської області.

Ухвалу може бути оскаржено у 5-денний термін.

С у д д я ОСОБА_3