Справа № 356/1177/15-ц Головуючий у І інстанції Голік Г. К.
Провадження № 22-ц/780/3267/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 09.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В. Д.,

суддів: Сушко Л. П., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі: Волинець Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту,

встановила:

21 грудня 2015 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 у червні 2015 року звернувся до Березанського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Київська 115, м. Березань, Київська область.

Після ознайомлення з матеріалами справи представнику позивача стало відомо, що 07 серпня 1992 року ОСОБА_5 зробила заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_2, якій заповіла належний їй жилий будинок з надвірними будівлями , що знаходиться в місті Березань по вулиці Київській під номером сто п'ятнадцять.

30 серпня 1992 року ОСОБА_5 зробила заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_2 та зятя ОСОБА_3, яким заповіла належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Березань по вул. Київська під номером сто пятнадцять в рівних частках.

03 травня 1994 року заповідач померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 лютого 2002 року, спадкоємцями майна ОСОБА_5 є в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що заповіт від 30 серпня 1992 року був складений ОСОБА_5 під впливом психічного насильства з боку ОСОБА_3, волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі.

На підставі вищевикладеного просила визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого 30 серпня 1992 року секретарем виконкому Березанської міської ради ОСОБА_6 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 05 квітня 2016 року та постановити нове рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 30 серпня 1992 року ОСОБА_5 зробила заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_2 та зятя ОСОБА_3, яким заповіла належний їй жилий будинок з надвірними будівлями,що знаходиться в місті Березань по вул. Київська під номером сто пятнадцять в рівних частках (а.с. 8).

03 травня 1994 року ОСОБА_5 померла. Спадкоємцями майна є в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22 лютого 2002 року (а.с. 42).

Колегія суддів погоджується із твердженням суду про те, що позивач, звернувшись з даним позовом до суду, помилково посилається на норми діючого Цивільного кодексу України, оскільки заповіт був складений в 1992 році, тобто, коли діяли норми ЦК України в редакції 1963 року, а тому при розгляді даного позову слід керуватися нормами ЦК України 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року), кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим,що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців, а також державі або окремим державним,кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з ч.1 ст. 554 ЦК України (в редакції 1963 року), заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт.

Відповідно до ст. 57 ЦК України (у редакції 1963 року) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що померла ОСОБА_5 вчинила заповіт під впливом психічного насильства всупереч її волі зі сторони відповідача ОСОБА_3 Показам свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про обставини складання заповіту ОСОБА_5 суд дав належну оцінку і обґрунтовано визнав їх такими, що не підтверджують доводів позивача про вчинення психічного тиску на заповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно і всебічно зясовано обставини справи, на які посилаються сторони та ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи є такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді