АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4354/16 Справа № 207/437/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Кочкової Н.О., Осіяна О.М.

при секретарі - Григорєвій В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 26 грудня 2015 року уклала з ОСОБА_2 попередній договір купівлі-продажу 12/25 частин секції у гуртожитку № 20, розташовану у корпусі № 1 в будинку № 148 по пр. Аношкіна у м. Дніпропетровську, що належали на праві власності ОСОБА_2, за умовами якого, вона передала ОСОБА_2 аванс в сумі 500 доларів США.

Відповідно до умов попереднього договору, вони повинні були в строк до 30 січня 2016 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах, передбачених попереднім договором. Але, в подальшому договір купівлі-продажу нерухомості між сторонами укладено не було, а сума, передана як аванс позивачу не повернута .

За таких обставин, позивач змушена була звернутися до суду і просити суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 аванс у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день звернення до суду 11 480 грн., вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено (а.с.64-65).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 авансовий платіж у сумі 11 480 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.74-79).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 мала намір придбати у відповідача ОСОБА_2 12/25 частин секції у гуртожитку № 20, розташовану у корпусі № 1 в будинку № 148 по пр. Аношкіна у м. Дніпропетровську, яка є власником зазначеної нерухомості, у звязку з чим 26 грудня 2015 року, між ними було укладено попередній договір у простій письмовій формі / а. с. 4 /, який в порушення вимог ст. ст. 635, 637 ЦК України не був нотаріально посвідчений.

Згідно попередньої домовленості, ОСОБА_3 передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 500 доларів США.

Незважаючи на те, що основний договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, відповідач не повернула ОСОБА_3 отримані нею 500 доларів США за договором від 26 грудня 2015 року.

Так, згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Як вбачається з копії попереднього договору від 26 грудня 2015 року, сторони мали наміри укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна. Цей договір укладений сторонами у простій письмовій формі /а.с. 4/.

Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Тобто, виходячи з вимог ч.1 ст. 635 ЦК України та ст. 657 ЦК України сторони повинні були посвідчити попередній договір, щодо купівлі-продажу нерухомого майна, у нотаріальному порядку, що ними зроблено не було.

Домовленість між сторонами про купівлю-продаж нерухомості, яка викладена ними у письмовій формі 26 грудня 2015 року, не є попереднім договором щодо купівлі-продажу нерухомого майна, а тому і не наступають ніякі правові наслідки щодо невиконання обовязків по купівлі-продажу нерухомості за цією домовленістю ні для однієї із сторін.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавалися.

Як вбачається з вище викладеного, домовленість між сторонами від 26 грудня 2015 року, щодо намірів купівлі-продажу нерухомості, яка викладена в письмовій формі, не є договором, а тому грошова сума отримана відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_3 є авансовою сумою і підлягає поверненню останній.

За таких обставин, суд першої інстанції з дотриманням ст.ст. 212-214 ЦПК Українидійшов правильних висновків про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення суми авансового платежу.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, доводи викладені у апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, наведених у рішенні суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_4

ОСОБА_5