УХВАЛА

30 травня 2016 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1., ознайомившись в м. Маріуполі із заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Служба у справах дітей Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської ради, про визнання особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року заявник звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя із заявою про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою.

Ознайомившись із заявою, суддя прийшов до висновку, що її подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 119, 247 ЦПК України.

Так, відповідно до пунктів 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце перебування.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутню повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У заяві не зазначено які заходи вживав заявник для встановлення місця знаходження особи, яку хочуть визнати безвісно відсутньою; не зазначено обставини, що підтверджують безвісну відсутність особи, а також не додано доказів, що дані обставини підтверджують (коли і ким були отриманні останні відомості про місце перебування відсутньої особи, навести факти, що посвідчують неможливість встановлення місцеперебування такої особи (відповіді на запити, листи, довідки з органів внутрішніх справ тощо); чим підтверджуються родинні відносини між заявником та особою, яку він просить визнати безвісно відсутньою.

Таким чином, виходячи зі змісту поданої заяви та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку , що заявник має привести зміст заяви у відповідність до вимог процесуального закону.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Служба у справах дітей Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської ради, про визнання особи безвісно відсутньою залишити без руху, надавши заявнику для усунення недоліків строк пять днів з дня отримання ухвали, про що повідомити останнього, надіславши йому копію ухвали та розяснити, що у випадку, якщо вимоги не будуть виконані до зазначеного строку, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1