Справа № 362/6427/15-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/2902/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 14.06.2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи тим, що, відповідно до укладеного Договору № б/н від 22.10.2008 року, відповідачка отримала кредит в розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір.

Далі Банк зазначив, що він свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідачка своєчасно кредит не повернула, проценти за його користування не сплатила, тому у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.07.2015 року у неї утворилася заборгованість в розмірі 4996,99 грн.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позову, подала заяву про застосування строку позовної давності.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач Банк подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Позивач у скарзі посилається на те, що в підтвердження позовних вимог надані належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 58,59 ЦК України, а саме: кредитний договір підписаний особисто відповідачем; розрахунок заборгованості станом на 31.07.2015р. відповідно до якого відповідачем до 26.09.2012р. систематично виконувались зобов'язання та ін. Проте, Банк зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову посилаючись, на надання належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог, при цьому суд не навів в мотивувальній частині рішення з яких підстав дані докази, подані Банком не прийняті в якості доказу укладення договору та набуття правовідносин у сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.10.2008 року між сторонами було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, кредитку «Універсальна» «55 дней льготного периода» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-13).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», де визначено за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, заява про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», позивачка своїм підписам підтвердила що вказані документи їй надані та вона згодна, що між сторонами укладений договір банківських послуг (а.с.6 зв.).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем у позовній заяві обставини не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з наступних підстав.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд послався що позивач не зазначив в позовній заяві жодних даних про номер карткового рахунку, дати вручення картки позивачу, повідомлення їй пін-коду, строку дії картки за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив той факт, що відповідачка отримала кредитні кошти і сплачувала кошти банку в рахунок повернення кредиту.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що кредитний договір підписаний особисто відповідачкою, який не оскаржувався в установленому законом порядку. Крім того з поданого банком розрахунку заборгованості встановлюється факт користування кредитом та здійснення часткових сплат по ньому, при цьому з виписок по картках вбачається, що по закінченню строку користування першої картки, відповідачці буда надана наступна картка якою вона користувалась, тому її номер змінився.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору від 22.10.2008 року, відповідачка отримала кредит в розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 3.2, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання договору є прямою згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5.5 Умов та Правил користування платіжною карткою, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку.

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості умов договору, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

У зв'язку з порушенням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.07.2015 року у неї утворилася заборгованість перед банком в розмірі 4996,99 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом у сумі 1040,26 грн., заборгованість за процентами у сумі 1849,08 грн., комісія в сумі 1631,60 грн. та штраф у сумі 476,05 грн., а також судові витрати у сумі 511,56 грн. (а.с.5).

З наведеного слідує, що ОСОБА_2 при підписанні нею заяви на отримання кредиту погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, що складає між нею та банком договір, при цьому не заперечувала проти зазначеної у договорі суми кредитних коштів та умов їх повернення.

На думку колегії суддів, матеріали справи не містять доказів, що відповідачка не отримувала чи не користувалась кредитними коштами. Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надані відповідні докази, а саме: кредитний договір підписаний особисто відповідачкою, розрахунок заборгованості станом на 31.07.2015р. відповідно до якого відповідачка в період часу з 05.03.2011р. по 26.09.2012р. систематично виконувала зобов'язання, виписка по картках позичальника, які деталізують отримання кредитних коштів та сплату кредиту і відсотків (а.с.36-43).

Також відповідачкою не спростований розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий Банком.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідачки кредитної заборгованості обґрунтовані.

Доводи відповідачки про те, що банк пропустив строк позовної давності спростовані матеріалами справи.

Таким чином, суд встановивши обставини справи, дав їм неправильну оцінку, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у справі про задоволенням позовних вимог банку.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у сумі 4996 грн. 99 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом у сумі 1040,26 грн., заборгованість за процентами у сумі 1849,08 грн., комісія в сумі 1631,60 грн. та штраф у сумі 476,05 грн., а також судові витрати у сумі 511,56 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :