АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/1771/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 643/6479/15-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія кредитні РІШЕННЯ
14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,
суддів КРУГОВОЇ С.С., МІНЕНКОВОЇ Н.О.,
секретаря Прологаєвої А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Промислово-комерційна фірма «ОСОБА_3 компані ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и л а :
У квітні 2015 року ПАТ «ДельтаБанк» звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2, як поручителя, суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1880177,89 грн.
Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17 липня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.
Ухвалою цього суду від 13.01.2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «ДельтаБанк» у повному обсязі.
В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи.
Вважає, що умови договору поруки, які передбачають його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.»
Вказує, що строк виконання зобов'язання щодо повернення кредитного траншу у розмірі 450 000 грн. настав 26.04.2014 року, а позивач звернувся з позовом тільки 24.03.2015 року, тобто після спливу одного року з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Звертає увагу на те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Зазначає, що в оскаржуваному рішенні всупереч положенням постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.11.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» не надано обґрунтування кожного із доводів відповідача.
У запереченнях на апеляційну чскаргу представник позивача просить постановити ухвалу про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів, викладених в скарзі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
За умовами Генерального кредитного договору Кредитор відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом 1 500 000,00 грн. Строк кредиту з 27 травня 2013 року по 26 травня 2016 року.
Сторони кредитного договору погодили, що:
за користування кредитом Позичальник сплачує проценти щомісячно, з розрахунку 23% річних, а також комісію за управління кредитними коштами із розрахунку 0,0015% від суми невикористаного кредитного ліміту за день (п.1.6);
нарахування процентів за користування кредитом згідно п.1.6.1. кредитного договору здійснюється з дня надання кредиту, згідно п.2.1. кредитного договору, до моменту повернення кредиту, щомісячно (п.2.4);
у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та/або процентами та/або комісіями позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату виникнення простроченої заборгованості, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення (п.5.1);
кредитор має безумовне право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, можливих штрафних санкцій у результаті неналежного виконання Позичальником умов договору, зокрема у разі порушення строків повернення кредиту (п.6.4.1).
надання кредиту здійснюється на підставі договорів про внесення змін та доповнень до цього договору (п.2.1.)
Всі інші умови Генерального кредитного договору залишені без змін.
08 грудня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» направило ОСОБА_2 повідомлення-вимогу на суму 1 726 992, 78 грн. про добровільну сплату заборгованості за кредитним договором, яка останнім виконана не була.(а.с.13-14).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обгрунтованості, вирішив спір на підставі ст.ст. 512-517, 526, 530, 543, 544, 549, 550, 551, 610, 612, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України та вважав, що заборгованість яка виникла внаслідок невиконання Позичальником (ТОВ Промислово-комерційна фірма «ОСОБА_3 ЛТД») зобовязань за кредитним договором підлягає стягненню з ОСОБА_2, який за договором поруки взяв на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник.
Проте повністю погодитись з такими висновками неможна, оскільки суд дійшов їх при неповному з"ясуванні обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання Боржника про повернення боргу частинами та встановлено самостійну відповідальність Боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання Позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами Кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного з платежів. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постановах від 19 .03. 2014 року у справі 6-20цс14.
Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2875 цс 15 ( постанова від 17 лютого 2016 року) полягає у наступному.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.
Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів, зокрема в разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обовязків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобовязаний протягом 1 робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи, отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.
Оскільки боржник здійснив останній платіж 10 листопада 2008 року, строк користування кредитом достроково сплив 10 березня 2009 року, тобто через 90 календарних днів з дати, коли позичальник перестав сплачувати кредит, нараховані проценти за кредитом та штрафні санкції, тому строк у шість місяців від дня настання зміненого строку виконання основного зобовязання закінчився 10 вересня 2009 року, натомість банк звернувся до третейського суду з позовом поза межами цього строку, зокрема 27 жовтня 2009 року, а тому вимога про визнання поруки припиненою є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.
Як установлено судом, Боржник і Поручитель первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами та комісіями двома траншами, зокрема перший кредитний транш у розмірі 450 000,00 грн. - у строк до 25 квітня 2014 року включно.
Поряд з установленням строку дії Генерального кредитного договору сторони встановили й строки виконання Боржником окремих зобов'язань (повернення кожного траншу у визначений договорами про внесення змін та доповнень строк).
Оскільки перший транш Боржник повинен був повернути не пізніше 25 квітня 2014 року, тому з саме з цього часу починається обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до Поручителя.
Між тим, вимогу до Поручителя кредитор пред"явив лише у грудні 2014 року, а позов лише у квітні 2015 року, тобто більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, тому в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині зобов'язань за першим кредитним траншем.
Проте, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у зазначеному розмірі за першим кредитним траншем задоволенню не підлягали через припинення поруки.
Разом із тим правовідносини поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності Поручителя за невиконання Боржником зобов'язань за кредитним договором про повернення кредиту за другим кредитним траншем.
Другий кредитний транш у розмірі 1 050 000,00 грн. наданий строком до 26 травня 2016 року. У звязку з неналежним виконанням Позичальником зобовязань з повернення цього кредиту та сплати відсотків Кредитор скористався своїм правом на предявлення вимоги про дострокове повернення кредиту, направивши 08 грудня 2014 року ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про добровільну сплату заборгованості за кредитним договором (а.с.13-15), таким чином встановивши нову дату повернення кредитних коштів, та у межах шестимісячного строку звернувся до суду з даним позовом.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за другим траншем припинилася в частині сплати процентів (які за договором повинні сплачуватися Позичальником щомісяця), є безпідставними, оскільки припинення поруки в частині однієї із складових зобовязання законом не передбачено.
Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги щодо припинення поруки за основним зобовязанням в межах другого траншу на підставі ч.1 ст.559 ЦК України внаслідок збільшення обсягу відповідальності. Зазначеною нормою передбачено, що порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Розмір другого траншу, строки його повернення не суперечать умовам Генерального кредитного договору. Безумовне право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, можливих штрафних санкцій у результаті неналежного виконання Позичальником умов договору, передбачено п.6.4.1 цього договору.
Керуючись ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 липня 2015 року змінити.
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.
В частині розподілу судових витрат рішення залишити без змін.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) ОСОБА_4