АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1530/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання односторонніх змін відсоткової ставки за кредитним договором недійсними, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання односторонніх змін відсоткової ставки за кредитним договором недійсними, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач в односторонньому порядку змінив умови укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту піднявши встановлену кредитним договором відсоткову ставку чим було порушено Закон України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду, якою залишено позовну заяву без руху.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач звертаючись до суду з позовною заявою вказав , що відповідачем порушуються його права як споживача.

Суд першої інстанції, залишаючи ухвалою від 22 квітня 2016 року, подану позовну заяву без руху, зазначив, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, а тому позивач зобовязаний сплатити судовий збір.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 7 серпня 2011 року споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно статті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частину третю статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" внесені зміни, а саме слова "державного мита" замінено словами "судового збору".

Пунктом 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції яка діяла до 1 вересня 2015 року, встановлено, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Законом України, від 22.05.2015, № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" , який діє з 1 вересня 2015 року, до статті 5 Закону України «Про судовий збір» внесені зміни і така категорія як споживачі не звільнені від сплати судового збору.

Однак відповідні зміни не вносились до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином на час звернення позивача до суду діяла норма частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на підставі якої вказані особи звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Юридична сила Конституції України, законів та інших нормативно-правових актів визначено статтею 8 Конституції України, відповідно до якої найвищу юридичну силу має Конституція України, потім закони та інші нормативно-правові акти.

Частиною 2 статті 8 Конституції України встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаною статтею Конституції України, закладена ключова відмінність у праві між органами державної влади і місцевого самоврядування, їх посадовими особами та іншими особами, а саме органам державної влади і місцевого самоврядування, їх посадовим особам дозволено лише те, що передбачено законом, всім іншим дозволено все те, що не заборонено законом.

Законом України «Про судовий збір» не встановлено обмеження щодо звільнення осіб від сплати судового збору на підставі інших законів, більш того, право споживачів на звільнення від сплати судового збору встановлено в Законі України «Про захист прав споживачів» і таке право ніким не скасоване, а тому вказана категорія осіб має на нього право.

Одним із гарантованих Конституцією України способів захисту порушеного права є звернення до суду.

В самій назві Закону України «Про захист прав споживачів» вживається таке слово як «Захист» , тому споживач, обравши такий спосіб захисту порушеного права як звернення до суду, на підставі зазначеного закону є звільненим від сплати судового збору.

Підтвердженням цього є також те, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про судовий збір» внесено зміни до Закону України «Про захист прав споживачів» якими змінено слова "державного мита" на слова "судового збору" чим фактично підтверджено той факт, що перелік осіб звільнених від сплати судового збору встановлений в Законі України «Про судовий збір» не є вичерпним.

Не зазначення права особи в одному законі і надання такого права іншим законом не може бути підставою для позбавлення права виходячи з норм Конституції України.

В пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" розяснено, що оскільки стаття 5 Закону N 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року N 226/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду", статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Суд першої інстанції вказані обставини справи та норми права не врахував, а тому помилково прийшов до висновку, про визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст..ст.303,307,312,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити, а ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання односторонніх змін відсоткової ставки за кредитним договором недійсними направити до Канівського міськрайонного суду Черкаської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :