Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Закропивного О.В., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на неповнолітню дитину та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-592, виданого 27 вересня 2012 року на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2009 року, відповідно до якого на її користь підлягають стягненню щомісячно з ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Внаслідок ухилення відповідача від сплати аліментів, виникла заборгованість, яка станом на 26 серпня 2014 року складає 22 260,77 грн.

На підставі вказаного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за аліментами у розмірі 22 260,77 грн та неустойку (пеню) за період з 18 лютого 2009 року по 10 вересня 2014 року у розмірі 229 210,51 грн.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 18 лютого 2009 року по 26 серпня 2014 року в розмірі 22 260,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 6 083,44 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 6 083,44 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 18 лютого 2009 року по 10 вересня 2014 року в розмірі 229 210,51 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів не оскаржується, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2009 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення 27 вересня 2012 року було видано виконавчий лист, який з 28 вересня 2012 року перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

Відповідно до довідок-розрахунків, виданих державним виконавцем відділі державної виконавчої служби Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_7 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 22 260,77 грн.

Крім того, вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Зазначеним вироком суду було встановлено, що з лютого 2009 року ОСОБА_7 умисно ухиляється від сплати аліментів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення пені за аліментами, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 196 СК України зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (пеню), яка нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що нарахування неустойки (пені) необхідно здійснювати від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме так сума неустойки (пені) була визначена судом першої інстанції, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постановах від 03 лютого 2016 року (справа № 6-1477цс15) та від 16 березня 2016 року (справи № 6-300цс16 і № 6-2589цс15).

А висновок апеляційного суду про нарахування неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості суперечить змісту зазначених вище норм матеріального права.

З урахуванням вказаного в апеляційного суду не було підстав для скасування ухваленого згідно із законом рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду відповідно до ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року скасувати, рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: О.В. Закропивний
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана