Справа № 265/2317/16-ц
Провадження № 2/265/1123/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 червня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

при секретарі Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

20 квітня 2016 року позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком в свідоцтві про народження якого записаний відповідач. Неповнолітній син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина в добровільному порядку не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу в її відсутності.

Відповідач до судового засідання не з'явився по невідомій суду причині повторно, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2005 року, який рішенням Орджонікідзевського районного суду від 13.04.2012 року було розірвано.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 23 травня 2005 року Орджонікідзевським відділом реєстрації стану актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року, актовий запис №375, в графі «батьки» зазначено: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1.

Згідно довідки з місця проживання від 14.03.2016 року, виданої директором ЖКП «АЖК», позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів.

Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Таким чином судом встановлено, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, має працездатний вік, регулярний дохід та не має непрацездатних членів сім'ї чи родичів, яких він зобов'язаний утримувати, тому з урахуванням конкретних обставин справи, керуючись принципом справедливості та розумності, з урахуванням потреб неповнолітньої дитини, можливостей відповідача та визнання останнім позову, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Аналізуючи вищенаведені норми закону, у сукупності з даними обставинами справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менш 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше п'яти розмірів мінімальної заробітної плати, що у грошовому еквіваленті для даної позовної заяви складає 551,20 грн. та підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

На підставі ст.ст. 180-182 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 81, 84, 88, 209, 212-215, 223-224, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів щомісячно, починаючи з 20 квітня 2016 року і до досягнення сином повноліття, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка має бути подана до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Суддя: І.М. Міхєєва