Провадження №2/428/670/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи дані вимоги тим , що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а тому кожен із власників має у своїй власності по 1/5 частині вищевказаної квартири. Відповідач ОСОБА_5 являється сином позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_3 - онука позивачів і донька відповідача ОСОБА_5, а відповідачка ОСОБА_4 - колишня дружина відповідача ОСОБА_5, усі вони мають свої родини та не мешкають у вищевказаній квартирі з кінця 1994р.. Натомість позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно мешкають у вищевказаній квартирі протягом 20 років, підтримують її у належному стані, сплачують усі комунальні послуги. За період користування даною квартирою будь-яких претензій від інших осіб, інших володільців або державних установ позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 не надходило. Тому, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом і просять суд визнати за ними право власності по 3/10 часток квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися , про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином , надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позов визнали.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася , про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином , що підтверджується оголошенням у газеті «Урядовий кур'єр» №83 (5703) від 30.04.2016р. , про причини неявки до суду не повідомила.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ст. ст. 368, 369 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.п. 9, 11, 13 Постанови Пленумум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 07.02.2014р., Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло , виданого 28.03.1994р. УЖКГ м. Стаханова на підставі розпорядження (наказу) від 24.03.1994р. №12, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3. Зазначене право власності зареєстроване у Стахановському БТІ за реєстраційним №148/9508. Відповідно до копії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №35429713, виданого 27.11.2012р. Комунальним підприємством «Стахановське бюро технічної інвентаризації», квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (зміна прізвища з ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про шлюб), ОСОБА_4 (зміна прізвища з ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про шлюб), ОСОБА_5, частка 1/1.

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, частка 1/1. У відповідності до чинного законодавства України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. До того ж, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, однією із складових поняття набуття права власності за набувальною давністю є заволодіння саме чужим майном, натомість у даному випадку вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 є приватною спільною власністю, як позивачів так і відповідачів, які вже є її співвласниками. Ствердження позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 стосовно того, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не мешкають у вищевказаній квартирі, а отже дана обставина впливає на їх можливість набуття права власності за набувальною давністю також не може бути взята судом до уваги, адже у відповідності до чинного законодавства України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, обставини, викладені позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 в обґрунтування свого позову не знайшли свого відображення в матеріалах справи, а отже позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 344, 355, 368, 369 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 223 ЦПК України , суд , -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності по 3/10 часток квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю, залишити без задоволення у зв'язку з необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя