06 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІваненкоЮ.Г. Мартинюка В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Самарської районної у
м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Самарської районної у
м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона проживає разом зі своїм чоловіком, дочкою та неповнолітнім онуком ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати онука - дочка позивача
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_1 із сім'єю не проживав з 2010 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірваний у зв'язку з тим, що відповідач зловживав спиртними напоями.
З 2010 року відповідач вихованням сина не займається, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, матеріально не забезпечував, іноді відвідував, але тільки в нетверезому стані, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказувала, що відповідач 18 липня 2015 року надав їй нотаріально посвідчену заяву, в якій дав згоду на усиновлення свого сина будь-яким громадянином будь-якої країни, що свідчить про відсутність у відповідача батьківських почуттів до сина. Ураховуючи викладене,
ОСОБА_4 просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з ОСОБА_1 аліменти на неповнолітньогоОСОБА_2 на її користь в розмірі ј частки всіх видів його заробітної плати та інших доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

17 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

17 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ № 055032 від 22 вересня 1999 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Самарської районної ради, батьками дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_8 та ОСОБА_1Позивачка ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_8 та бабусею неповнолітнього Лукʼянчука І.А., ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

03 травня 2007 року стягнуто з ОСОБА_1 на користьОСОБА_8 аліменти на ОСОБА_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2007 року до досягнення повноліття дитини.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

04 липня 2011 року шлюб між ОСОБА_8 таОСОБА_1 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_8 померла.

Після смерті матері ОСОБА_2 мешкає з бабусею ОСОБА_4, дідусем ОСОБА_9 та тіткою за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судами встановлено, дитина не систематично, але спілкується з батьком, зустрічається з ним.

Згідно з ч. ч. 2-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно розʼяснень викладених в п. п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Судами встановлено, що Органами опіки й піклування не проводилась профілактична робота з відповідачем, жодних заходів реагування до нього не вживалось, попереджень про недопустимість ухилення від виконання батьківських обов'язків не виносилось. Крім того, ОСОБА_10 не було залучено до розгляду питання органом опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відносно сина.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка повинна застосовуватись у випадку, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів, оскільки законом не віднесено позивача до кола осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню особу. Доказів того, що позивачка призначена опікуном ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня

2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк