Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-60/11 Головуючий у 1 інстанції: Чапланова О.М.
Провадження № 22-ц/778/2139/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року по справі за заявою

ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільний», заінтересовані особи: начальник Відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4, старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_5,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач ТОВ «Вільний», заінтересовані особи: начальник ВДВС Приморського РУЮ Запорізької області ОСОБА_4, старший державний виконавець ВДВС Приморського РУЮ Запорізької області Ганчев О.Г.

В обґрунтування вимог зазначила, що з неї рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 16 червня 2011 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2011 року, стягнуто на користь ТОВ «Вільний» кошти в сумі 120 580,38 грн., отримані нею за нікчемними договорами оренди автомобіля від 24 січня 2005 року, 04 січня 2006 року, 04 січня 2007 року та 01 січня 2008 року.

24 лютого 2016 року вона поштою отримала постанову державного виконавця від 12 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження №50151843 на підставі виконавчого листа №2-60/11, виданого 19 вересня 2011 року Приморським районним судом Запорізької області, за заявою ТОВ «Вільний» від 11 лютого 2016 року.

Вважає, що начальником ВДВС Приморського РУЮ Запорізької області ОСОБА_4, старшим державним виконавцем ВДВС Приморського РУЮ Запорізької області Ганчевим О.Г. порушено вимог ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ТОВ «Вільний» було пропущено строк звернення виконавчого листа до виконання.

На підставі зазначеного просила визнати виконавчий лист №2-60/11, виданий 14 вересня 2011 року Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з неї на користь ТОВ «Вільний» 120 580,38 грн. таким, що не підлягає виконанню у звязку з пропуском встановленого строку звернення виконавчого листа до примусового виконання.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що відсутні передбачені ч. 4 ст. 369 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Висновок суду є правильним, відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення ухвалюються іменем України і судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що виконавчий лист пред'явлений до виконання з пропуском строку. Проте доводи ОСОБА_3 є безпідставними.

Так, цивільно-процесуальним законом визначені конкретні підстави, що дають право суду визнати виконавчий лист таким, що не підлягає до виконання.

Частиною 4 ст.369 ЦПК України визначені підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Зазначене допускається у разі якщо виконавчий документ було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

До інших причин, що дають підстави визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, слід відносити причини, коли неможливо виправити наявні у виконавчому листі помилки, повноваженнями на виправлення яких наділений суд відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що місцевими загальними судами є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди.

Відповідно до п. 29.32 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України № 173 від 17.12.2013 року, виконавчий лист за результатами судового розгляду, у тому числі в порядку апеляційного або касаційного провадження, видається судом першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 16 червня 2011 року, зміненим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вільний» безпідставно нараховану та виплачену товариством орендну плату за нікчемними договорами оренди автомобіля від 04 січня 32006 року, 01 січня 2007 року та 01 січня 2008 року у сумі 120580 грн. 38 коп. та 1325 грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набрало законної сили 01.08.2011 року і на його підставі за заявою стягувача компетентним судом Приморським районним судом Запорізької області 14.09.2011 видано виконавчий лист. Вперше на виконання виконавчий лист надійшов 11.04.2012 р., а 12.04.2012 р. відкрито виконавче провадження (а.с.20,21,57). У своїй ухвалі від 18 березня 2016 року суд описав весь рух виконавчого листа та констатував, що виданий судом виконавчий лист предявлявся стягувачем до виконання відповідно до правил ст.ст.22,23,47 Закону України «Про виконавче провадження». Постанови державного виконавця, в тому числі і остання від 12.02.2016 р., про відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом ОСОБА_3 не оскаржувалися.

Доводи скарги про те, що з заявою про видачу виконавчого листа та про примусове виконання рішення звернулася неповноважна особа ТОВ «Вільний» є неприйнятним, заява викладена на бланку ТОВ «Вільний», підписана генеральним директором з прикладенням печатки товариства.

Посилання на те, що судом не встановлені фактичні обставини справи, зокрема, щодо правомірності дій державного виконавця, є неприйнятним. Перевірка дій державного виконавця виходить за межі предмету доказування за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, і суд першої інстанції, керуючись принципом диспозитивності, передбаченим ст. 11 ЦПК України, розглянув справу саме в межах заявлених ОСОБА_3 вимог на підставі ст.369 ЦК України Порядок звернення зі скаргою на дії та рішення державного виконавця визначаються ст. 383 ЦПК України.

Отже, за рішенням суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 є боржником, а ТОВ «Вільний»- стягувачем, рішення суду є невиконаним, виконавчий лист видано компетентним судом і є належним виконавчим документом, обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом, не встановлені.

З огляду на ці обставини суд обґрунтовано визнав, що матеріально-правові (відсутність у боржника обов'язку) і процесуальні (обставини, що свідчать про помилкову видачу виконавчого листа) підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Судом визначено характер спірних правовідносин, вірно застосовано положення ч. 4 ст. 369 ЦПК України, та обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: