Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№321/344/16
Провадження № 22-ц/778/2512/16
Головуючий у 1-й інстанції: Олійник М.Ю.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Сапун О.А.,

суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: відділ державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, про примусове виконання обовязку в натурі, стягнення індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про примусове виконання обовязку в натурі, стягнення індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми грошового зобовязання, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2012 року було, зокрема, зобовязано ОСОБА_3 компенсувати їй вартість майна в сумі 4 000 грн., а також вартість неподільних речей, а саме: автомобіля ВАЗ 210999, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 22 118 грн., супутникових антен у розмірі 1 000 грн., водонагрівача у розмірі 200 грн., газової плити у розмірі 240 грн., ? частину коштів вкладених на ремонт та благоустрій житлового будинку у с. Кавунівка, № 16 у розмірі 13 534 грн., на загальну суму 41 092 грн.

Однак, до теперішнього часу рішення суду в цій частині не виконано, гроші кошти відповідачем не повернуто.

З цих підстав просила суд зобовязати відповідача виконати обовязок в натурі, шляхом стягнення з нього суми боргу в розмірі 41 092 грн.

Крім того, у звязку з тривалим простроченням повернення грошових коштів та невиконанням рішення суду, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь інфляційні втрати і 3 % річних від простроченої суми в розмірі 37 826 грн. 69 коп.

Також вважає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 30 000 грн. і просить стягнути з ОСОБА_3

Просила позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 інфляційні втрати, 3% річних у загальній сумі 79 918 грн. 69 коп., у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 089 грн. 19 коп.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму інфляційних втрат в розмірі 31 641 грн. 75 коп., суму 3 % річних від простроченої суми в розмірі 3 341 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 349 грн. 83 коп., всього 35 332 грн. 58 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційному порядку судове рішення не оскаржила.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилався на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в повній мірі цим вимогам не відповідає.

У відповідності зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Частиною 2 статті 625 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства свідчить про те, що правила частини 2 статті 625 ЦК України можуть застосовуватися лише за зобовязальними відносинами, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Судом установлено, що рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2012 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Вказаним рішенням, зокрема, зобовязано ОСОБА_3 компенсувати ОСОБА_4 вартість майна в сумі 4 000 грн., а також вартість неподільних речей, а саме: автомобіля ВАЗ 210999, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 22 118 грн., супутникових антен у розмірі 1 000 грн., водонагрівача у розмірі 200 грн., газової плити у розмірі 240 грн., ? частину коштів вкладених на ремонт та благоустрій житлового будинку у с. Кавунівка, №16 у розмірі 13 534 грн., на загальну суму 41 092 грн. ( а. с. 6-12 ).

Стягнення суми проводиться в примусовому порядку на підставі виконавчого листа № 2-816/11/12, однак до цього часу рішення не виконане по причині відсутності у відповідача відповідних сум ( а. с. 36-60 ).

Таким чином, грошове зобовязання у ОСОБА_3 виникло на підставі рішення суду від 17 квітня 2012 року, яке ухвалене не за зобовязальними правовідносинами сторін. Оскільки відносини, що виникли між сторонами, є сімейно-правовими та регулюються нормами СК України, то правові підстави для застосування статті 625 ЦК України, яка регулює правовідносини іншої правової природи, були відсутні.

З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що і зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність або відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2759цс15 від 20 січня 2016 року, яка згідно статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року в силу вимог пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми.

У відповідності з частиною 5 статті 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 198 грн. 11 коп.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми інфляційних втрат в розмірі 31 641 грн. 75 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 3 341 грн., витрат по сплаті судового збору скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_4 щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 198 грн. 11 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: