Справа № 139/812/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

при секретарі судового засідання Пилипчук В.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_2 до Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області та Бахтинської сільської ради про поновлення порушеного права та визнання права на отримання земельної частки (паю), -

ВСТАНОВИВ:

Батько позивача ОСОБА_3 працював різноробочим у колгоспі ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області в період з 1930 по 1941 роки, з 1944 по 1949 роки та з 1958 по 1974 роки. З липня 1974 року ОСОБА_3 призначено пенсію як члену колгоспу. Правонаступником колгоспу ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин було КСП «Нива» с. Бахтин. 30 травня 1995 року КСП «Нива» с. Бахтин отримало державний акт на право колективної власності на землю. У список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства (пенсіонерів з їх числа) за № 290 включено ОСОБА_3. На підставі рішення Мурованокуриловецької райдержадміністрації № 219 від 16 вересня 1996 року, 22 листопада 1996 року ОСОБА_3 було видано сертифікат про право на земельну частку (пай) у бувшому КСП «Нива» с. Бахтин серії ВН № 0074181.

22 червня 1997 року ОСОБА_3 помер.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 і прийняла спадщину, проте не може оформити право на земельну частку (пай) через втрату сертифіката на прізвище спадкодавця.

При зборі документів для нотаріуса виявилося, що рішенням загальних зборів уповноважених КСП «Нива» с. Бахтин від 19 травня 1998 року ОСОБА_3 виключено зі списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) як такого, що на час передачі землі КСП у колективну власність не був членом господарства, а на його пай визнали право за іншою особою.

За таких обставин, з метою захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_2 12 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом та просить визнати за ОСОБА_3, право на земельну частку (пай) розміром 2,26 умовних кадастрових гектара, що був встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області та стягнути з відповідачів на її користь судовий збір.

Позивач у судове засідання не зявилася. Її представник ОСОБА_1 (а.с. 109) позовну вимогу підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - голова Мурованокурилдовецької районної державної адміністрації Вінницької області, 30 вересня 2016 року, подав заперечення на позов ОСОБА_2 (а.с. 42-44), у яких просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність та необгрунтовність. У запереченнях зазначив, що позивач не надала до суду необхідних, належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх вимог. Зокрема, позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував факт членства ОСОБА_3 у КСП «Нива» с. Бахтин. Записи у трудовій книжці лише свідчать про перебування останнього у трудових відносинах із зазначеним підприємством. Окрім того, висловився, що районна держадміністрація не є належним відповідачем по справі, оскільки Земельний кодекс України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав колективну форму власності, натомість чинне законодавство не встановлює такої, а тому адміністрація позбавлена повноважень у сфері паювання земель. Просив, застосувати до позовних вимог ОСОБА_2 строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Справу просив розглянути у їх відсутності за наявними у матеріалах справи доказами.

Представник відповідача - сільський голова Бахтинської сільської ради ОСОБА_4 у судовому засіданні 14 листопада 2016 року пояснив суду, що зі слів односельців йому відомо, що ОСОБА_3 працював у поштовому відділенні с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області, не був членом колгоспу, а тому не мав права на отримання земельної частки (паю), у звязку з чим його у 1998 році було виключено з відповідного Списку. Крім того, зазначив, що землі запасу сільської ради передані у довгострокову оренду і сільська рада зможе, у разі задоволення позову, виділити спадкоємцю ОСОБА_3 землю з чагарниками. Одночасно зауважив про позовну давність щодо вимоги про право на земельну частку (пай) і про те, що сільська рада не є правонаступником КСП «Нива» і не може відповідати за таким позовом.

01 грудня 2016 року сільський голова Бахтинської сільської ради ОСОБА_4 подав до канцелярії суду заяву, у якій просив розгляд справи за позовом ОСОБА_2 закінчувати розглядом у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову із застосуванням позовної давності (а.с. 111).

Допитаний судом за клопотанням представника відповідача - Бахтинської сільської ради - свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 01 грудня 2016 року пояснив: у 1998 році він був головою загальних зборів уповноважених КСП «Нива» с. Бахтин, на яких вирішувалося питання про виключення зі Списку осіб, що мають право на земельний пай, окремих осіб та про включення до нього інших осіб. Так, за вказівкою начальника управління сільського господарства та за свідченнями окремих громадян, зі Списку було виключено ОСОБА_3, оскільки було встановлено, що він не був членом колгоспу, а працював у поштовому відділенні села начальником.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку що позов є таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Право власності є абсолютним і непорушним, ніхто не може бути позбавлений власності інакше, ніж, як виняток, з мотивів суспільної необхідності або за рішенням суду, на підставі, в обсязі і в порядку, встановлених законом(ст. 41 Конституції України).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

У відповідності з п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95, особа набуває права на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акта.

Таке право виникає у члена (пенсіонера з членів) КСП з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом (пенсіонером) якого він є.

Матеріалами цивільної справи, зокрема, трудовою книжкою колгоспника виданою колгоспом імені ХХП зїзду КПРС с. Бахтин 30 листопада 1971 року (а.с. 11) стверджується, що ОСОБА_3, починаючи із 30 листопада 1950 року по 1973 рік працював різноробочим у даному колгоспі.

Відповідачі ставлять під сумнів факт членства ОСОБА_3 в колгоспі імені ХХП зїзду КПРС с. Бахтин, заявляючи, зокрема, що відсутні документи, які б підтверджували факт членства в колгоспі, і що він працював завідуючим поштовим відділенням у с. Бахтин, а також, що відсутній оригінал трудової книжки (до позову додано ксерокопію із записом «копія»).

Як слідує з архівного витягу № 167 від 05 серпня 2016 року (а.с. 12) в протоколах загальних зборів та засідань правління колгоспу імені ХХП зїзду КПРС с. Бахтин за 1971-1974 роки рішення про прийняття ОСОБА_3 в члени колгоспу та звільнення його з членів колгоспу відсутні.

Однак, така обставина не спростовує факту його членства в колгоспі, а лише доводить, що він не вибув з членів колгоспу у цих роках. Зокрема, з архівного витягу з протоколу № 8 засідання правління колгоспу ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області від 07 червня 1974 року (а.с. 12) слідує, що ОСОБА_3 вийшов на пенсію із зазначеного колгоспу у 1974 році.

З оглянутої в судовому засіданні архівної пенсійної справи на прізвище ОСОБА_6 (витяг на а.с. 92-96) вбачається, що він вийшов на пенсію як член колгоспу ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин. Документами із пенсійної справи стверджується, що він був членом колгоспу ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин з 1930 по 1941 роки, з 1944 по 1949 роки та з 1958 по 1974 роки, і у липні 1974 року вийшов на пенсію по старості, проте продовжував працювати у колгоспі ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин на різних роботах (а.с. 95).

Такий факт доведено належними документами, його свого часу було визнано державою.

Заперечення представника відповідача Бахтинського сільського голови ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 працював завідуючим поштовим відділенням у с. Бахтин не спростовує членство останнього у колгоспі ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин, зокрема, на момент виходу на пенсію. Так, довідкою Центру поштового звязку № 4 (м. Шаргород) Вінницької дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 546 від 29 листопада 2016 року (а.с. 97) доводиться, що ОСОБА_6 працював на посаді начальника поштового відділення с. Бахтин з 18 жовтня 1952 року по 12 грудня 1957 року. Одночасно, в цей період ОСОБА_3 мав від 3 до 14 трудоднів в рік у колгоспі ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин (а.с. 11).

Щодо обставини, що позивач до позову приєднала ксерокопію з копії трудової книжки (а.с. 11), суд прийшов до висновку, що ця обставина і мала мати місце з огляду на наступне: Як вбачається із оглянутої в суді архівної пенсійної справи (зворот а.с. 95), 09 січня 2004 року позивачу ОСОБА_2 видали на руки копію трудової книжки її батька ОСОБА_3 Таким чином, іншого доказу позивач не могла надати суду.

Однак цей доказ копія трудової книжки є належним доказом, не суперечить, а узгоджується з іншими доказами у справі, і в сукупності доводить членство ОСОБА_3 у колгоспі ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин.

Підтвердити документально факт перейменування колгоспу ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області на КСП «Нива» не має можливості, оскільки документи із цього сільськогосподарського підприємства за 1991-2000 роки на державне зберігання до архівного відділу не надходили, що стверджується інформацією № 216 від 17 жовтня 2016 року начальника архівного відділу Мурованокуриловецької РДА (а.с. 13). Однак, факт правонаступництва не заперечується і визнається сторонами, а тому не перевіряється судом.

Таким чином, враховуючи положення Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/ 95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", ОСОБА_3 мав право на земельний пай як пенсіонер, який раніше працював в КСП (колгоспі) і залишився його членом.

Крім того, копією Державного акту на право колективної власності на землю серії ВН-ХІІІ № 13 (а.с. 14, 31) стверджується, що відповідно до рішення 3 сесії 22 скликання Бахтинської сільської ради народних депутатів від 30 травня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Нива» с. Бахтин передано у колективну власність 2122,6 гектара землі для сільськогосподарського використання.

ОСОБА_3 правомірно було включено до Додатку 1 до державного акта на право колективної власності на землю, зокрема до Списку пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають на території Бахтинської сільської Ради народних депутатів (а.с. 32-38) під номером 290.

На підставі рішення Мурованокуриловецької райдержадміністрації № 219 від 16 вересня 1996 року, 22 листопада 1996 року ОСОБА_3 було видано сертифікат про право на земельну частку (пай) у бувшому КСП «Нива» с. Бахтин серії ВН № 0074181. Ця обставина стверджується випискою зі списку громадян-членів КСП «Нива» с. Бахтин № 1007 від 28 вересня 2012 року (а.с. 17) та поданою начальником відділу Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі випискою із Книги реєстрації сертифікатів, що посвідчують право на земельну частку (пай) (а.с. 113).

22 червня 1997 року ОСОБА_3 помер (а.с. 9).

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 7, 8), крім того, як слідує із довідки № 1018 від 04 жовтня 2012 року Бахтинської сільської ради (а.с. 10), вона є спадкоємцем і за заповітом. Із довідки Бахтинської сільської ради № 1018 від 04 жовтня 2012 року (а.с. 10) та постанови державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори від 01 грудня 2016 року (а.с. 110) слідує, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та оформила спадкові права на частину спадкового майна. Проте ОСОБА_2 не може оформити право на земельну частку (пай) через втрату сертифіката на прізвище спадкодавця, а архівного примірника Сертифіката не існує (мотивувальна частина постанови державного нотаріуса (а.с. 110)). Відсутність архівного примірника Сертифіката серії ВН № 0074181 на прізвище ОСОБА_3 доводиться записом у Книзі реєстрації сертифікатів, що посвідчують право на земельну частку (пай) (а.с. 113), про те, що на заміну цього Сертифіката видано сертифікат серії ВН № 0434081 на прізвище ОСОБА_7.

Крім того, як пояснив суду представник позивача, в ході збирання документів для нотаріуса його довірителю стало відомо, що рішенням загальних зборів уповноважених КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області (протокол № 2) від 19 травня 1998 року (а.с. 39-40) ОСОБА_3 визнано таким, що включений у списки на право на земельну частку (пай) незаконно, оскільки на час передачі землі КСП у колективну власність він не був членом господарства.

Цим рішенням фактично внесено зміни у список осіб-членів КСП, що мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Однак, суд не може визнати його як доказ, що позбавляє ОСОБА_3 права на земельну частку (пай), оскільки це рішення прийнято після смерті ОСОБА_3, без належного обґрунтування та зібрання доказів, а також воно прийнято органом, який не уповноважений вносити зміни до Додатку 1 державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, як встановлено судом, ОСОБА_3, будучи пенсіонером із числа осіб-членів КСП «Нива» с. Бахтин, у звязку з отриманням 30 травня 1995 року зазначеним підприємством Державного акту на право колективної власності на землю, був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та отримав 22 листопада 1996 року сертифікат про належність йому права на пай у землях, що перебували у колективній власності КСП «Нива», розміром 2,26 умовних кадастрових гектара.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

У п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Таким чином, судом було безспірно встановлено, що ОСОБА_3 мав право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» с. Бахтин як пенсіонер з числа членів попередника КСП «Нива» - колгоспу імені ХХП зїзду КПРС с. Бахтин, і що таке його право було незаконно припинено, а тому, виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б ч. 1 ст. 5 ЗК України, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом визнання за ОСОБА_3 права на земельну частку ( пай) розміром 2,26 умовних кадастрових гектара.

Відповідачі у справі просять застосувати до позовних вимог ОСОБА_2 строк позовної давності.

Вважаю, що відсутні правові підстави для задовлення такого клопотання, оскільки:

Як слідує із списку пенсіонерів, що мають право на земельний пай в КСП «Нива» с. Бахтин (а.с. 32-38), із виписки зі списку громадян-членів КСП «Нива» с. Бахтин № 1007 від 28 вересня 2012 року (а.с. 17), ОСОБА_2 добросовісно вірила, що її батько спадкодавець ОСОБА_3 мав право на земельну частку (пай) і що таке його право визнавалося всіма учасниками земельних правовідносин.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що під час збирання у 2016 році документів державному нотаріусу для оформлення спадкових прав ОСОБА_2 на земельний пай, було виявлено, що 19 травня 1998 року ОСОБА_3 було виключено із списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) у бувшому КСП «Нива» с. Бахтин, і що архівний примірник відповідного Сертифіката знищено, оскільки на його заміну видано Сертифікат на прізвище іншої особи.

Така обставина доводиться постановою державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 01 грудня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 110) і не спростовується іншими учасниками судового розгляду.

За приписами статтей 256 та 257 ЦК України загальна позовна давність це трирічний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У суді доведено, що позивач після звернення до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори у 2016 році дізналася, що офіційні органи держави не визнають за її спадкодавцем права на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Нива» с. Бахтин, а до цієї дати вона з офіційних документів була впевнена у наявності у спадкодавця такого права, а тому й не могла раніше довідатися про його невизнання.

Відповідачі протилежного (що інформацію можна було отримати раніше) не довели.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16.

Таким чином, початком перебігу позовної давності для цієї вимоги є момент звернення до нотаріуса за оформленням спадкового права, а тому ОСОБА_2 його не пропустила і відсутні правові підстави для відмови в позові у звязку з пропуском строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 25, 81 ЗК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 4, 10, 79, 88, 212, 213, 215, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах, що встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області із земель запасу Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: __________