Справа № 373/1661/15-ц Головуючий у І інстанції Колодко Л.В.
Провадження № 22-ц/780/2958/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 08.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Коцюрби О.П.

Секретар: Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживача та стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь» про захист прав споживача та стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19 березня 2015 року між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір банківського рахунку в національній валюті. На виконання умов договору позивач внесла в національній валюті на відкритий в банку рахунок грошові кошти у розмірі 190 000 грн.

Згідно із п.8 договору рахунок може бути закритий за заявою клієнта. У разі закриття рахунку залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові, або за його вказівкою перераховується на інший рахунок вказаний клієнтом. 15 квітня 2015 року позивач подала заяву про повернення грошових коштів, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти на вимогу вкладника не повернув.

Позивач просив, стягнути з відповідача на її користь 217 724 грн. 38 коп., з них: суму коштів на рахунку в розмірі 190 000 грн., суму втрат від знецінення грошей в розмірі 3% річних 1 124 грн. 38 коп. та індекс інфляції 26 600 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_2 217 724 грн. 38 коп., з них: сума коштів на рахунку в розмірі 190 000 грн., сума втрат від знецінення грошей в сумі 3% річних 1 124 грн. 38 коп. та індекс інфляції 26 600 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Київська Русь» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Київська Русь» зазначає, що в банку запроваджена тимчасова адміністрація, під час якої не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема, щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку. Позивач може захистити свої права за договором банківського вкладу в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Апеляційного суду Київської області рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2015 року в частині стягнення з ПАТ «Банк «Київська Русь» 3% річних у сумі 1 124 грн. 38 коп. та індексу інфляції у сумі 26 600 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Київська Русь» про стягнення 3% річних у сумі 1 124 грн. 38 коп. та індексу інфляції у сумі 26 600 грн. відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд.

Відповідно до ст.338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі. Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 19 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та позивачем укладено договір №25126-44.16 банківського рахунку в національній валюті, відповідно до якого банк відкрив позивачу поточний рахунок №001 в національній валюті України та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобовязується оплатити послуги банка в розмірі, встановленому тарифами на операції та послуги банку, що діють на дату надання послуги або проведення операції.

Згідно платіжного доручення №11 від 19 березня 2015 року та копії виписки по особовому рахунку від 08 квітня 2015, позивач вніс на рахунок №001 кошти в розмірі 190 000 грн.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з письмовою заявою про закриття банківського рахунку та повернення наявних на ньому коштів, що підтверджується доданими копіями фіскального чеку «Укрпошта» від 15 квітня 2015 року, описом вкладення у цінний лист документів.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Це передбачено п.8.1 Договору.

Згідно із ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Починаючи з 03 березня 2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2, оскільки обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на зобов'язання банку, так як між сторонами був укладений договір банківського рахунку.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Борг з врахуванням індексу інфляції за період з 26 березня 2015 року по 05 червня 2015 року складає 26 600 грн.

Позивачем правомірно нараховані 3% річних за порушення зобовязання, що складають 1 124,38 грн.

Загальна сума заборгованості складає 217 724,38 грн. (190 000 грн. + 26 600 грн. + 1 124,38 грн.).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Є.М. Суханова

ОСОБА_3