ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5282/16-ц
провадження № 2/753/3834/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кириченко Н.О.

за участю секретаря Олійник М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, суд-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації у будинку АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_3 зареєстрований у вказаному будинку, однак у ньому ніколи не проживав, особистих речей відповідача у будинку не має, витрат по утриманню будинку відповідач не несе, тому позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації.

У судове засідання позивача з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації місця проживання, однак поштова кореспонденція на його ім"я поверталася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання".

Заслухавши позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно відхилити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння від 31.01.1990 року.

Згідно показів свідка ОСОБА_4, яка є сусідкою позивача, вона ОСОБА_3 не знає та ніколи не бачила.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником будинку, вона має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від особи, яка перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися її майном - будинком.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Судом позивачу роз"яснювались положення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 27 ЦПК, однак позивач наполягала на тому, що до початку розгляду справи по суті подала суду усі докази у підтвердження та обгрунтування вимог позову і цих доказів достатньо для ухвалення судом рішення на її користь.

Частиною 2 статті 59 ЦПК передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно відповіді ГУДМС у м.Києві від 11.04.2016 року у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тоді як позивач просить суд визнати таким, що втратив право на користування жиловим приміщенням та зняти з реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд приходить до висновку, що учасниками процесу, зокрема позивачем не надано суду належних та допустимих доказів непровижвання відповідача у будинку АДРЕСА_1 а саме: суду не надано відповідних актів щодо непроживання відповідача у вказаному будинку, відсутності там його речей, не отримання кореспонденції за вказаною адресою.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право на користування жиловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя