АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3666/16 Справа № 207/3424/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

При секретарі Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-і особи Житлово-будівельний кооператив № 38, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-і особи Житлово-будівельний кооператив № 38, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_3 та нині покійна ОСОБА_4 перебували у шлюбі із 30 жовтня 1982 року. У лютому 1991 року сімейні стосунки ними були припинені. Шлюб був розірваний 24 листопада 1992 року.

У судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_4 була членом ЖБК № 38 і її сім'ї у 1984 році була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 у ЖБК № 38. Вказану квартиру у 1985 році вони обміняли на двукімнатну № 50 у цьому ж ЖБК.

ОСОБА_4 із реєстрації у квартирі була знята у травні 1991 року і з цього часу у квартирі не проживала, комунальних послуг не сплачувала. На час зняття з реєстрації квартира виплачена не була.

Згідно протоколу зборів мешканців ЖБК № 38 від 22 травня 1991 року, була задоволена заява ОСОБА_4 і вона була виключена із членів кооперативу у зв'язку зі зміною місця мешкання, а загальними зборами мешканців ЖБК № 38 від 15 липня 1991 року була задоволена заява відповідача і він був прийнятий у члени кооперативу у зв'язку з виключенням ОСОБА_4

При цьому, із рахунку № 19261 ОСОБА_3 вбачається, що 25 лютого 1992 року йому було видано 2.600 рублів.

Відповідач, як член кооперативу, достроково в цей же день, тобто через рік після припинення сімейних стосунків з колишнім членом кооперативу ОСОБА_4, платежем у сумі 2.734 рублі 90 копійок достроково виплатив ЖБК № 38 пайовий внесок за нині спірну квартиру № 50.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що ОСОБА_4 не набула права власності на квартиру, вартість квартири була сплачена відповідачем і весь цей час відповідач, будучи членом кооперативу, проживаючи у квартирі, сплачував комунальні послуги. Відповідачем був сплачений пайовий внесок і тому відповідач набув права власності на квартиру.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в ході судового розгляду не було доведено факту виходу її покійної сестри з членів кооперативу, вступу відповідача до членів кооперативу та сплати ним пайового внеску, а також того, що ОСОБА_4 не мала права на 1/2 частину спірної квартири, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Виселившись в лютому 1991 р. із спірної кооперативної квартири та добровільно знявшись з реєстрації 21 травня 1991 року в зв'язку з виїздом на інше постійне місце проживання, ОСОБА_4 втратила право користування кооперативною квартирою, пайові внески за яку на час виписки ОСОБА_4 21.05.1991 р. ще не були повністю сплачені. 22 травня 1991 року, тобто до повної сплати пайових внесків за квартиру, ОСОБА_4 добровільно вибула з членів ЖБК № 38, що відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 147 ЖК України.

Наведене свідчить, що ОСОБА_4 на час її виписки та вибуття з членів ЖБК № 38 у відповідності до ч. 1 ст.15 Закону України «Про власність», ч. 3 ст. 384 ЦК України не набула права власності на кооперативну квартиру № 50, розташовану в будинку № 62 по вул. Бесєдова у м. Дніпродзержинську, оскільки пайові внески за цю квартиру житлово-будівельному кооперативу № 38 ще не були повістю сплачені, бо право власності на кооперативну квартиру виникає лише після повної сплати пайових внесків.

Отже, ОСОБА_3 як член ЖБК № 38 з 15.07.1991 p., що одноособово, без участі ОСОБА_4 сплатив решту пайових внесків за спірну квартиру за рахунок особистих коштів, а не за рахунок спільних коштів подружжя, правомірно набув на неї право власності.

Крім того, сама позивачка жодних доказів на підтвердження факту членства її сестри в ЖБК № 38 на день повної сплати пайових внесків 25.02.1992 p., ні на підтвердження сплати внесків особисто нею як членом кооперативу, або ж на підтвердження того факту, що станом на 25.02.1991 року ОСОБА_4 та відповідач проживали спільно та він в цей день виплатив пайові внески за рахунок сімейного бюджету, не надала, до того ж погоджувалась з тим, що сімейні стосунки ОСОБА_4 та відповідача припинені в лютому 1991 року.

Протоколи загальних зборів ЖБК № 38 від 22.05.1991 р. про виключення ОСОБА_4 з членів кооперативу і від 15.07.1991 р. про прийняття відповідача у члени ЖБК припиняють права і обов'язки ОСОБА_4 як члена ЖБК та надають відповідні права і обв'язки як члену кооперативу відповідачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 147 ЖК України рішення про виключення з житлово-будівельного кооперативу може бути оскаржено в судовому порядку. Але сама ОСОБА_4 протягом 22 років свого життя вищевказані рішення не оспорювала, а її сестра ОСОБА_2 не має права вимоги щодо оспорювання рішення загальних зборів ЖБК № 38 про виключення її сестри 22.05.1992 року з членів ЖБК № 38. Відтак не мають правового значення викладені в апеляції аргументи позивачки про те, оформлені протоколами в 1991 році рішення загальних зборів кооперативу є недійсними.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що 22.05.1991 р. і 15.07.1991 р. загальні збори членів кооперативу не відбувались, або ж що на загальних зборах у зазначені дати питання про виключення ОСОБА_4, про прийняття у члени кооперативу ОСОБА_3 не вирішувались, або ж що протоколи загальних зборів складені і підписані неуповноваженими на це особами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Проте позивачка на обґрунтування своїх позовних вимог не надала належних та допустимих доказів і, таким чином, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розпорядилась своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: