Справа № 144/1305/15-ц
Провадження № 2/144/41/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Германа О.С.,

секретаря судового засідання Пігулі А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представників відповідача ПП «ЗІС» - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 року до суду через представника за довіреністю ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_1 з позовом до ПП «ЗІС» с. Війтівка Бершадського району про визнання договору оренди землі недійсним. Вказала, що вона є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року їй стало відомо, що існує договір оренди землі від 19 квітня 2006 року, укладений нібито між нею та ПП «ЗІС», відповідно якого відповідач має право користування її земельною ділянкою, площею 2,3420 га, строком, на 10 років. Враховуючи, що даний договір вона не підписувала, нікого не уповноважувала це зробити, просить визнати даний договір оренди недійсними. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач ОСОБА_1, не підписувала договір оренди, і нікого не уповноважувала це зробити. Позивач здавала землю для обробітку без договору оренди та отримувала плату за використання земельної ділянки. Про існування договору та змін до нього дізналась у 2015 року під час ознайомлення з позовною заявою до окружного адміністративного суду.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 01 вересня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про договір оренди з часу його підписання, з 2006 року ОСОБА_1 щороку отримує орендну плату. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання договору оренди пройшло більше трьох років.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 16 грудня 2015 року, позов не визнав, Пояснив, що договір оренди укладався у 2006 році та пройшов відповідну процедуру його реєстрації, а тому договір підписаний особисто ОСОБА_1 Позивач отримувала орендну плату на протязі 10 років, а тому знала про існування договору оренди землі укладений між нею та ПП «ЗІС». Просить застосувати строк позовної давності.

Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу.

Свідок ОСОБА_4 у своїх показаннях пояснив суду, що у період з 2011 по 2014 роки працював юристом в ТОВ «Теплик-Агро». Керівник підприємства ставив задачі щодо можливості перереєстрації договорів оренди землі укладених між людьми та ПП «ЗІС» на ТОВ «Теплик-Агро». В жовтні 2013 року йому було надано доручення від позивача ОСОБА_1 на представництво її інтересів в суді. Він мав звертатись до суду з позовом від її імені про визнання договору оренди землі недійсним.

Свідок ОСОБА_5 у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. В 2006 році підприємство укладало договори оренди землі з жителями с. Петрашівка, люди приходили з документами. Випадків, щоб замість власників землі договір підписував хтось з його родичів, вона не памятає. ОСОБА_1 особисто отримувала орендну плату. Вона особисто бачила як позивач підписувала договір оренди землі та подавала відповідні документи.

Свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС». Договори оренди з жителями с. Петрашівка укладались в приміщенні сільського будинку культури, люди приходили з своїми документами. Памятає ОСОБА_1 як дуже уважну людину, яка перед підписанням договору дуже довго ознайомлювалась з договором. Отримувала орендну плату завжди сама. Претензій щодо договору до ПП «ЗІС» не предявляла. Хто надавав їй примірник для підпису не памятає.

Свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. ОСОБА_1 завжди особисто отримувала орендну плату, сама за себе підписувала у відомостях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯА № 230083(а.с. 7). Між позивачем та ПП «ЗІС» с. Війтівка Бершадського району 19 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо цієї земельної ділянки строком на 10 років (а.с. 9-12). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 55. 07 травня 2010 року до вказаного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору до 2025 року та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 67 (а.с.13).

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 119/тдд від 26 січня 2016 року - підпис в оспорюваному договорі оренди землі в примірнику наданому відділом Держземагенства у Теплицькому районі в графі «Реквізити» підпис орендодавець, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. Ознак навмисно зміненого почерку в оспорюваному договорі оренди землі в примірнику наданому відділом Держземагенства у Теплицькому районі в графі «Реквізити» підпис орендодавеця, ОСОБА_1 не виявлено.

Відповідно до висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 147-П від 20.06.2016 вирішити питання по суті: «Чи виконано підпис у договорі оренди землі № 168 від 19 квітня 2006 року, зареєстрованого 09 серпня 2006 року за № 55, який було укладено між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС», виконано ОСОБА_1 чи іншою особою?» не представляється можливим у звязку із: простою будовою досліджуваного підпису; різними елементами транскрипції досліджуваного підпису та зразків підпису ОСОБА_1; недостатньою кількістю вільних зразків підпису ОСОБА_1(наявний лише один вільний зразок); відсутнім комплексом ознак достатнім для будь-якого висновку. Суд не бере до уваги даний висновок, оскільки даним доказом не підтверджується та не спростовується чи дійсно позивач ОСОБА_1 підписувала або не підписувала даний договір. Також твердження представника відповідача, щодо спростування висновком даної експертизи, висновку судово-почеркознавчої експертизи № 119/тдд від 26 січня 2016 року є його субєктивною думкою та припущенням, оскільки у висновку зазначено, що питання яке ставив представник відповідача для проведення додаткової експертизи, не можливо вирішити по суті, так як недостатньо вільних зразків підпису позивача ОСОБА_1

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_1 на встановлення її цивільних прав та обовязків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у його власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписував договір оренди від 19 квітня 2006 року та не надавав відповідних повноважень іншій особі на їх підписання.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, договір оренди землі між сторонами, позивачем не підписувались, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди та внесених змін до нього, лише у січні 2015 року коли ПП «ЗІС» звернулось до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких був і договір ОСОБА_1, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, і відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору та з моменту укладення змін до договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, так як це суперечить нормам ст. 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто про укладення договору від її імені.

Позивач звернувся до суду в вересні 2015 року в межах строку позовної давності.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які були заявлені відповідачем, під час допиту в суді, не підтвердили, що позивач ОСОБА_1, особисто підписувала договір оренди в квітні 2006 року.

Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 2250 грн. 24 коп. та сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп., які документально підтверджені, а всього 2737 грн. 44 коп, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір оренди землі укладений 19 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та приватним підприємством «ЗІС», зареєстрований Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 55 недійсним.

Стягнути з приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 2737 грн. 44 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 липня 2016 року.

Суддя