Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча». В обґрунтування позову зазначив, що з 27.08.2000 року працював на різних посадах у відповідача, а з 10.06.2003 року машиністом крану металургійного виробництва 7 розряду та був звільнений 10.02.2016 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним. 30.10.2015 року позивача було повідомлено про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. 14.12.2015 року позивач був ознайомлений з наявними вакансіями відповідача станом на 10.12.2015 року. 12.01.2016 року відбулось засідання комісії аглофабрики з працевлаштування на якому ОСОБА_1 було ознайомлено з наявними вакансіями на підприємстві станом на 11.02.2016 року. 08.02.2016 року відбулося ще одне засідання комісії з працевлаштування, де позивачу було вручено список наявних вакансій станом на 08.02.2016 року. Користуючись правом перейти на іншу роботу, позивач серед представлених вакансій обрав посаду змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихто підготовки та 14.12.2015 року звернуся до відповідача із заявою про переведення на вказану посаду. Проте йому було відмовлено у переведені в зв'язку з непрофільною освітою. 12.01.2016 року позивач знову звернувся до відповідача із заявою про переведення на посаду змінного майстра основної виробничої ділянки Аглофабрики, проте також отримав відмову у зв'язку з відсутністю профільної освіти. 29.01.2016 року за результатами засідання профспілкового комітету надано згоду на розірвання із позивачем трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач наголошує на тому, що не були проведені консультації щодо вжиття заходів із запобігання його звільнення. Під час розгляду спору має бути перевірено чи враховано Відповідачем наявність у працівника переважного права на залишення на роботі, чи залишились працювати працівники з нижчими розрядами та нижчим рівнем кваліфікації ніж у позивача, чи відбулось фактично у відповідача скорочення чисельності або штату працівників, чи зменшувалась кількість посад, які саме зміни в організації виробництва і праці спричинили необхідність скорочення штату. Позивач вказує, що після його звільнення на підприємстві всупереч ч.1 ст.42 КЗпП України залишились працювати робітники з більш низькими розрядами та кваліфікацією. Інші майстри, які займають такі посади, мають вищу економічну освіту. Запропоновані вакансії мають нижчі розряди, ніж мав позивач. Позивач вказує про наявність у нього переважного права на залишення на роботі, які незаконно проігноровані відповідачем. Також позивач вказує, що на момент звільнення мав необхідні знання та кваліфікацію для переведення на посаду змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихто підготовки або майстра основної виробничої ділянки, оскільки має вищу освіту за спеціальністю «фінанси», працює на підприємстві з 2000 року, пройшов навчання та отримав відповідні знання з питань охорони праці і безпеки виробництва. Також вказує, що відповідач повинен був створити умови для перекваліфікації працівника або проходження відповідного навчання на підприємстві для зайняття обраної позивачем посади. У зв'язку із незаконним звільненням позивачу було завдано моральну шкоду. На підставі зазначеного просив визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «ММК ім.Ілліча» від 10 лютого 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста крана металургійного виробництва 7 розряду Аглофабрики/цех шихто підготовки/закритий склад руди і концентрату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; Поновити ОСОБА_1 на посаді машиніста крана металургійного виробництва 7 розряду Аглофабрики/цех шихто підготовки/закритий склад руди і концентрату ПАТ «ММК ім.Ілліча»; Визнати незаконною відмову ПАТ «ММК ім.Ілліча» в переведені ОСОБА_1 на посаду змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихтопідготовки Аглофабрики і майстра основної виробничої ділянки на гарячих ділянках робіт цеху шихтопідготовки Аглофабрики; Зобов'язати ПАТ «ММК ім.Ілліча» перевести ОСОБА_1 на посаду змінного майстра основної виробничої ділянки на гарячих ділянках робіт цеху шихтопідготовки Аглофабрики; Стягнути з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Стягнути з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень.

Позивач у судовому засіданні обставини, викладені в позові, підтримав повністю та просив їх задовольнити, а також додатково пояснив, що перед скороченням його посади йому пропонували перейти на посаду машиніста крану 5 розряду при цьому графік роботи, місце, умови праці, розмір заробітної плати залишався незмінним в порівнянні із машиністом крану 7 розряду, але Позивача не влаштувала назва професії та можливий негативний вплив на пенсійне забезпечення в майбутньому. Всім іншим працівникам цеху перед скороченням пропонувалося перевестись на посади машиніста крану 5 розряду та вони погодилися. Після запропонованих вакансій та обрання ОСОБА_1 інших посад (змінного майстра) йому було повідомлено про причини відмови в переведенні на обрані посади, але інструкцію майстра не було надано.

Представник відповідача ПАТ «ММК імені Ілліча» Щербакова Н.В., в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, надала письмові заперечення на позов, в яких зазначила, що позивач працював машиністом крану металургійного виробництва 7 розрядку закритого складу руди та концентрату шихто підготовки аглофабрики ПАТ «ММК ім.Ілліча» та 10.02.2016 року був звільнений у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці за п.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись із позов, вказувала, що 12.10.2015 року на підприємстві був виданий наказ №807 про зміни в організації виробництва та праці працівників аглофабрики, за яким передбачена ліквідація посад у штатному розкладі аглофабрики згідно з додатком до наказу, серед яких мається ліквідована посада машиніста крану 7 розряду, та відсутність в новому штатному розкладі даної посади взагалі. Аналогічні зміни були проведені в організаційній структурі аглофабрики, де було ліквідовано закритий склад руди та концентрату шихтопідготовки. 30.10.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про вказані зміни в порядку, передбаченому ч.1 ст. 49-2 КЗпП України та створена комісія з працевлаштування позивача. Оскільки посада відповідача була виведена із штатного розкладу, йому 14.12.2015 року, 19.01.2016р. та 09.02.2016 року пропонувалися інші вакантні на підприємстві посади, від яких ОСОБА_1 відмовився. Посади змінного майстра основної виробничої ділянки (ділянка розвантаження) та змінного майстра основної виробничої ділянки га гарячих ділянках робіт (ділянка обжигу) цеху шихтопідготовки Аглофабрики, позивачу не пропонувалися, оскільки він як економіст не відповідав по своїй спеціальності досвіду роботи та відповідному напрямку підготовки. Діюче законодавство не зобов'язує відповідача запропонувати ОСОБА_1 посаду із збереженням окладу, з більшим окладом чи посаду вищого рівня. Дії ОСОБА_1 свідчать про його зацікавленість більш вищою посадою, ніж та, яку він займав до звільнення. Надання роботи вищого рівня вирішується роботодавцем відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі. 09.02.2016 року на засіданні комісії з працевлаштування ОСОБА_1 надавалася відповідь про неможливість призначення на посади вищого рівня (змінного майстра основної виробничої ділянки на гарячих ділянках робіт цеху шихтопідготовки Аглофабрики) у зв'язку із відсутністю освіти відповідного напрямку підготовки. Позивач за освітою є економістом та не має відповідної (металургійної, технічної) спеціальності і не може бути призначений на обрану ним посаду змінного майстра. У зв'язку із відсутністю згоди на переведення на інші посади була отримана згода від профспілкового комітету на розірвання договору з ОСОБА_1 Ненадання позивачу переважного права на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч.1 ст.42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення, була тільки одна на ділянці, яка повністю припинила своє існування. При працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне правило на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП України. Переважне право на залишення на роботі не є тотожним праву на працевлаштування на нову посаду. На підставі зазначеного просила відмовити у позові.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 за фахом має вищу освіту по спеціальності «Фінанси» та здобув кваліфікацію спеціаліста з фінансів. (а.с. 50). Також пройшов курс навчання з питань охорони праці та правил безпеки при дробленні, сортуванні та збагаченні руд, про що підприємством відповідача видане посвідчення. З 27.08.2000 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК імені Ілліча», що підтверджується відповідними записами трудової книжки позивача та наказом про прийняття №157.210800 від 27.08.2000 року (а.с. 25-26, 44). Працював на підприємстві відповідача на різних посадах, а з 10.06.2003 року переведений машиністом крану металургійного виробництва закритого складу руди та концентрату 7 розряду на підставі розпорядження №3691 (а.с.45).

12.10.2015 року на підприємстві був виданий наказ № 807 «Про зміни в організації виробництва та праці робітників аглофабрики, доменного цеху, копрового цеху та цеху переробки шлаків ПАТ «ММК імені Ілліча» (а.с. 53).

Згідно з пунктом 2 зазначеного наказу №807 від 12.10.2015 року та додатку №1 до нього була передбачена ліквідація в штатному розкладі Аглофабрики посада машиніста крана металургійного виробництва 7 розряду, на якій в той період працював ОСОБА_1 Також вказаним наказом було передбачено внесення відповідних змін до штатного розкладу Аглофабрики.

Згідно штатного розкладу та організаційної структури Аглофабрики ПАТ «ММК імені Ілліча», представленого у вигляді схеми (а.с.50), посада машиніста крана металургійного виробництва 7 розряду та закритий склад руди та концентрату були ліквідовані.

Таким чином, було повністю ліквідовано єдину посаду машиніста крана металургійного виробництва 7 розряду, що підтверджується штатним розкладом, який діяв з 12.11.2015 року, і затверджений наказом №807 від 12.10.2015 року із додатком №1 до нього.

Такі дії ПАТ «ММК імені Ілліча» відповідають діючому законодавству, оскільки Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України N 327 від 28.07.2010, посад 7 розряду на передбачено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

30 жовтня 2015 року ОСОБА_1 під розписку було повідомлено із наказом №807 від 12.10.2015 року щодо зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» та про скасування займаної ним посади машиніста крана металургійного виробництва закритого складу руди та концентрату, та про те, що він підлягає вивільненню не раніше, ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це, і цей факт ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи (а.с. 63).

11 грудня 2015 року відповідним розпорядженням на підприємстві було створено комісію з працевлаштування машиніста крану металургійного виробництва 7 розряду закритого складу руди та концентрату ОСОБА_1

14 грудня 2015 року відбулось перше засідання комісії з працевлаштування ОСОБА_1, на якому його було ознайомлено із всіма існуючими вакантними посадами в структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча» станом на 10 грудня 2015 року, що підтверджується протоколом засідання комісії аглофабрики, додатком до нього із списком вакансій (а.с. 64-65).

Згідно особистої заяви ОСОБА_1 від 14.12.2015 року останній звернувся із проханням про переведення на посаду змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихтопідготовки Аглофабрики, яка на той час була серед представлених вакантних посад (а.с. 139).

Листом від 16.12.2015 року вих.№108/3531 ОСОБА_1 повідомлено було про неможливість переведення на обрану ним посаду змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихтопідготовки Аглофабрики у зв'язку із відсутністю у нього профільної освіти. Проте ОСОБА_1 відмовився від отримання відповіді на свою заяву від 14.12.2015 року, про що було складено акт від 16.12.2015 року (а.с. 74-75).

19 січня 2016 року відбулось ще одне засідання комісії з працевлаштування ОСОБА_1, на якому його було ознайомлено із всіма існуючими вакантними посадами в структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча» станом на 11 січня 2016 року, що підтверджується протоколом засідання комісії аглофабрики від 19.01.2016 року, додатком до нього із списком вакансій (а.с. 67-68).

Згідно особистої заяви ОСОБА_1 від 19.01.2016 року останній звернувся із проханням про переведення на посаду змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихтопідготовки Аглофабрики, яка на той час була серед представлених вакантних посад (а.с. 140).

Листом від 22.01.2016 року вих.20/110 ОСОБА_1 повідомлено було про неможливість переведення на обрану ним посаду змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихтопідготовки Аглофабрики у зв'язку із відсутністю у нього профільної освіти. Проте ОСОБА_1 знову відмовився від отримання відповіді на свою заяву від 19.01.2016 року, про що було складено акт від 22.01.2016 року (а.с.76-77).

09 лютого 2016 року відбулось ще одне засідання комісії з працевлаштування ОСОБА_1, на якому його було ознайомлено із всіма існуючими вакантними посадами в структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча» станом на 08 лютого 2016 року, що підтверджується протоколом засідання комісії аглофабрики від 09.02.2016 року, додатком до нього із списком вакансій (а.с. 70-71).

В ході даного засідання комісії з працевлаштування ОСОБА_1 звернувся із проханням про переведення на посаду змінного майстра основної виробничої ділянки на гарячих ділянках робіт Аглофабрики, яка на той час була серед представлених вакантних посад, що не заперечувалося обома сторонами спору.

За вказаним зверненням ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість переведення на обрану ним посаду змінного майстра основної виробничої ділянки на гарячих ділянках робіт Аглофабрики у зв'язку із відсутністю у нього профільної освіти. Про прийняте рішення комісії було здійснено відповідний запис в протоколі щодо відмови ОСОБА_1 у працевлаштуванні (а.с. 70), проте ОСОБА_1 відмовився від отримання рішення комісії від 09.02.2016 року, про що було складено акт від 09.02.2016 року (а.с.73).

Отже, з досліджених доказів слідує, що роботодавець дотримав норми ст. 49-2 КЗпП, оскільки позивачу тричі пропонувалися вакантні посади на підприємстві та всі ці рази він був ознайомлений з усім переліком вакантних посад, однак не реалізував своє право на переведення шляхом обрання посади, яка відповідала його професії та спеціальності.

Дії відповідача щодо відмови у переведені ОСОБА_1 на посади змінного майстра основної виробничої ділянки на гарячих ділянках робіт Аглофабрики та змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихтопідготовки Аглофабрики суд вважає законними, оскільки відповідно до посадових інструкцій зазначених посад (пункт 1.4., 1.3.), затверджених 05.08.2014 року та 25.12.2014 року директором з персоналу та соціальним питанням В.С.Бойченко, однією з вимог для зайняття цих посад є наявність у кандидата вищої освіти відповідного напрямку підготовки (а.с.78-79, 86-87). Однак позивач ОСОБА_1 не мав вищої освіти подібного напрямку підготовки.

Слід зауважити, що відповідно до представлених відповідачем документів на вказані посади в березні 2016 року були працевлаштовані інші працівники, які мають вищу освіту металургійного напрямку підготовки та за спеціальністю підйомно-транспортні, дорожні, будівельні, меліоративні машини і обладнання, що підтверджується наявними в матеріалах справи дипломами про здобуття вищої освіти та наказами про призначення їх на посади (а.с.160-163).

Посилання позивача на те, що йому незаконно було відмовлено у переведенні на вказані посади спростовуються як даними про освіту ОСОБА_1, посадовими інструкціями посад змінного майстра основної виробничої ділянки на гарячих ділянках робіт Аглофабрики та змінного майстра ділянки розгрузки цеху шихтопідготовки Аглофабрики, так і персональними даними про освіту осіб, які були згодом працевлаштовані на дані посади. Такі дії відповідача повністю узгоджуються з правом суб'єкта господарювання на вільне та незалежне визначення кадрової політики юридичної особи та підбір більш кваліфікованих кадрів для досягнення мети та отримання прибутку, що закріплене статтями 62, 64 Господарського кодексу України.

Посилання ОСОБА_1 щодо обов'язку підприємства здійснити перепідготовку працівника, для подальшого переведення не відповідає положенням діючого законодавства, оскільки такий обов'язок, зокрема забезпечення за рахунок підприємства отримання працівником вищої освіти необхідного напрямку підготовки, прямо не передбачений діючим законодавством.

Натомість частиною 4 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань та суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Отже за діючим законодавством обов'язок з перепідготовки або підвищення кваліфікації покладаються на Державну службу зайнятості та не може ставитися в обов'язок відповідача.

До того ж, позивачу на засіданні комісії з працевлаштування 09.02.2016 року пропонувалася посада машиніста крану металургійного виробництва 5 розряду, яка має однакові умови та оплату праці, що не заперечувалося обома сторонами спору. Проте позивач відмовився від переведення, пояснивши в судовому засіданні, що його не влаштувало пенсійне забезпечення при такій посаді.

При вивільненні працівникові повинна бути запропонована робота за відповідною професією (спеціальністю) і тільки при відсутності такої роботи - інша робота, що є на підприємстві, в установі, організації. Що ж стосується вимог працівника про надання йому роботи змінного майстра, то вказана посада є більш вищої кваліфікації, ніж та, що він виконував, а тому питання з працевлаштування повинне вирішуватися роботодавцем відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Однак вказані гарантії не можуть бути реалізовані в разі ліквідації єдиної посади 7 розряду закритого складу руди та концентрату, яку займав лише позивач.

ОСОБА_1 не скористався та не реалізував право на його працевлаштування за ч.3 ст. 49-2 КЗпП України шляхом подання відповідачу відповідної письмової заяви про переведення на іншу вакантну посаду з числа тих, що відповідають його освіті та напрямку підготовки. Відповідач не висловив згоду на переведення, зокрема машиніста крану 5 розряду, як це зробили інші працівники Аглофабрики за власною заявою, та відмовився від вакансій, які міг займати враховуючи кваліфікацію та досвід роботи, що були у наявності станом на 14.12.2015 року, 19.01.2016 року та 09.02.2016 року та запропоновані йому, але не влаштовували його умовами праці та розміром окладу.

Ненадання позивачу переважного права на залишення на роботі, на що також як на підставу для поновлення на роботі посилається ОСОБА_1 , не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч.1 ст. 42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення, не скорочувалась. На підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до повної ліквідації єдиної в цеху посади машиніста крану металургійного виробництва 7 розряду та ліквідації закритого складу руди та концентрату, на посаді якої до звільнення перебував позивач.

При таких обставинах питання про доцільність залишення позивача на роботі суд обговорювати не повинен, що також роз'яснив Пленум Верховного Суду України у ч.4 п.19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з яким судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

При працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП України. Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню.

Приймаючи до уваги, що позивач не дав згоди на переведення його на запропоновані вакансії, які б відповідали напрямку його підготовки, освіти та досвіду роботи, профспілковий комітет управління ПАТ «ММК ім. Ілліча», розглянувши подання адміністрації, на своєму засіданні 29.01.2016 року, протокол № 48, на якому був присутній позивач, дав згоду на розірвання з ним трудового договору за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 93-94).

Наказом № 75 від 10.02.2016 року позивача було звільнено з посади машиніста крану металургійного виробництва 7 розряду 10.02.2016 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, пов'язані із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства за п. 1ст. 40 КЗпП України (а.с. 59).

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Крім того, при працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП, оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду.

Право прийняття на роботу на вакантну посаду належить виключно працедавцеві, з огляду на право підприємства підбирати працівників з більш кращою підготовкою, досвідом, продуктивністю та іншими особистими професійними якостями майбутнього працівника, в тому числі напрямку його освітньої підготовки, та не підлягає судовому врегулюванню.

Відповідно до положень ст. 62, ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, визначає кадрову політику, встановлює чисельність працівників, штатний розпис та підбирає на вакантні посади кваліфікованих спеціалістів, що закріплено Статутом ПАТ «ММК ім. Ілліча».

З урахуванням наведених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про його звільнення з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди немає, оскільки позивачу перед звільненням неодноразово пропонувались усі вакантні посади, які були включені у штатний розпис, у тому числі аналогічна посада машиніста крану металургійного виробництва 5 розряду, яка за умовами праці та заробітною працею не відрізнялася від даної посади 7 розряду, але він відмовився від них, у зв'язку із чим на звільнення позивача надана згода профспілковим комітетом.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Тому, розглядаючи цивільну справу, суд у відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України виходив з принципу змагальності й рівності сторін у поданні доказів, а також розглядав спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених ними доказів.

У відповідності з положеннями ст. 60 , ч.3 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 в даній справі не надав суду переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог та, таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, слід відмовити в повному обсязі.

У ході розгляду справи відповідач Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» змінив свою назву на Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», що підтверджується статутом у новій редакції та даними, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 40, 49-2, 235, 237-1 КЗпП, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 , суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: Д. В. Кузнецов