АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Бреславського О.Г., Чупікової В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: відповідача ОСОБА_1, представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 13 травня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.

З 20.07.2003р. по 10.12.2014р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проте шлюбні стосунки та спільне проживання між ними було припинене у вересні 2014 року. Під час шлюбу вони, за спільні кошти, придбали автомобіль марки «Volkswagеn Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №WVWZZZ9NZ6D026815, 2005 року випуску. Зазначений автомобіль є їх спільною сумісною власністю. Автомобіль був зареєстрований на позивача.

Після припинення шлюбних відносин, вищевказаний транспортний засіб залишився у користуванні відповідача.

Восени 2014 року ОСОБА_1 потрапив у ДТП, автомобіль був пошкоджений, а тому, на його прохання, вона посвідчила нотаріально довіреність на імя відповідача, якою уповноважила його на отримання суми страхового відшкодування у звязку з пошкодженням автомобіля.

22-ц/794/870/ 2016р. Головуючий у 1 інстанції Войтун О.Б.

Категорія 48 доповідач Перепелюк І.Б

В подальшому їй стало відомо, що вказаною довіреністю вона також уповноважила відповідача бути її представником в органах ДАІ та всіх інших установах з питань, повязаних із вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, продажу (за ціною та на умовах за його розсудом), обміну, здачі в оренду, передачі у безкоштовне користування зазначеного автомобіля.

В ході суперечки, яка виникла між нею та відповідачем, вона дізналась про намір відповідача продати транспортний засіб.

14.11.2014р. вона звернулася до нотаріуса і посвідчила заяву про скасування вказаної довіреності.

В грудні 2014 року номерні знаки на зазначеному автомобілі були змінені. З отриманої в органах ДАІ інформації їй стало відомо, що автомобіль перереєстрований на іншого власника, а саме рідну сестру відповідача, на підставі довідки-рахунку від 03.11.2014р., де зазначена вартість автомобіля, яку сплачено відповідачу, в розмірі 111170 грн.

Позивач вказувала, що внаслідок відчуження транспортного засобу, який є спільною сумісною власністю подружжя, її було позбавлено права власності на вказане рухоме майно. Відповідач половину належних їй грошових коштів від реалізації транспортного засобу не віддав.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 55585грн., 28459,52грн. - інфляційних витрат, 2533,94грн. - 3 % річних, а всього 86578,46 грн. та судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 13 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 55585грн., 2547,95грн. - інфляційних втрат, 647,07грн. - 3% річних, а всього 58780,02грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що довіреність, видана позивачем на його імя, не є двостороннім договором в розумінні закону, а сторони не перебували в договірних правовідносинах.

Також ОСОБА_1 зазначав, що суд першої інстанції не врахував, що по своїй суті довіреність є письмовою згодою одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна, а тому, в даному випадку норми, що регулюють відносини між довірителем та повіреним, не можуть бути застосовані.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення змінити в частині стягнення з відповідача на її користь інфляційних витрат та 3% річних, а саме стягнути з ОСОБА_1 28459,52грн. - інфляційних витрат та 2533,94грн. - 3% річних.

Апелянт вважає оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та безпідставно повязав момент виникнення зобовязання по поверненню їй грошових коштів із часом, коли відповідач дізнався про вимоги позивача із заявленого позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 20.07.2003р. по 10.12.2014р. перебували у зареєстрованому шлюбі, спільне проживання та шлюбні стосунки між ними були припинені у вересні 2014 року.

Між сторонами неодноразово вирішувались майнові спори з приводу набутого під час шлюбу майна.

З копії рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23.12.2015р. вбачається, що позивач зверталась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, предметом розгляду якого був і спірний автомобіль марки «Volkswagеn Polo». При розгляді зазначеного позову судом було встановлено, що автомобіль «Volkswagеn Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №WVWZZZ9NZ6D026815, 2005 року випуску 15.01.2014р. був зареєстрований на позивача.

14.10.2014р. позивач надала довіреність відповідачу, якою уповноважила відповідача бути її представником в органах ДАІ та всіх інших установах з питань, пов»язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, продажу, обміну, здачі в оренду, передачі у безкоштовне користування належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ №695846, легковим автомобілем «Volkswagеn Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №WVWZZZ9NZ6D026815, 2005 року випуску. Для цього представнику надано право одержувати належні їй гроші.

На підставі вказаної довіреності, відповідач 03.11.2014р. уклав договір комісії №331/к із ОСОБА_3, згідно якого відчужив їй автомобіль за 111170грн.

ОСОБА_3 зареєструвала автомобіль на себе. Зазначені обставини підтверджуються довідкою-рахунком, реєстраційною карткою ТЗ.

Зі змісту рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 05.10.2015р. про поділ майна подружжя, встановлено, що автомобіль «Volkswagen Polo» є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно зазначив, що виходячи із презумпції рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, половина отриманої відповідачем від реалізації автомобіля грошової суми, підлягала поверненню останнім позивачу, оскільки відчужуючи вказаний вище автомобіль, останній діяв в тому числі в інтересах та за дорученням позивачки.

Згідно зі ст. 1003 ЦК України в договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ч.1 ст.1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Частиною 2 ст. 1006 ЦК України, передбачено після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов»язаний повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення.

Оскільки таких документів відповідачем не надано, та з урахуванням того, що ці кошти являлися об»єктом спільної сумісної власті подружжя, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку щодо стягнення 1/2 частини грошових коштів з відповідача на користь позивача.

Щодо наявності підстав стягнення на користь позивача з відповідача відповідно до ст.625 ЦК України інфляційних та трьох відсотків річних, з таким висновком суду першої інстанції колегія не погоджується.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошовим зобовязанням є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Разом з тим, не є грошовим зобов»язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов»язання передачі грошей, зобов»язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні.

Зважаючи на зазначене, положення ст.625 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами, не застосовуються.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано ч.2 ст.625 ЦК України, рішення суду в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 13 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат та 3% річних скасувати, в задоволені цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :