Справа № 367/7433/14-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/209/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 23 17.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.

за участі секретаря Дрозда Р. І.

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Національного університету державної податкової служби України на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2015 року у справі за позовом Національного університету державної податкової служби України до ОСОБА_2 про стягнення боргу за комунальні послуги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає рішення суду незаконним ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 07.10.2013 р. між Національним університетом ДПС України та ОСОБА_2 було укладено договір найму (оренди) житлового приміщення у гуртожитку, відповідно до якого позивач надав відповідачу та членам її сімї у безстрокове користування житлове приміщення №201 за адресою: вул. Садова, 86-а м. Ірпінь Київської області (а.с. 32). Також, згідно даного договору, ОСОБА_2 проживає у вище зазначеному жилому приміщенні з 01.09.2003 р. (а.с. 32).

Відповідно до Розшифровки боргу ОСОБА_2 Г.Й. за користування житлом і плати за комунальні послуги по кімнаті 201 в гуртожитку за адресою: м. Ірпінь, вул. Садова, 86-а станом на 01.07.2014 р. заборгованість складає 22 052,03 грн. (а.с. 5-10). Також, позивачем на адресу відповідача направлялась Претензія від 28.07.2014 р. за №2145/01-12 на суму 22 052,03 грн. (а.с. 11-12), яку ОСОБА_2 отримала 28.08.2014 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 13). Листом від 06.08.2014 р. ОСОБА_2 звернулась до позивача із проханням укласти договір про реструктуризацію заборгованості в межах строку позовної давності трьох років з 16.07.2011 р. до 17.07.2014 р. на суму заборгованості 8 788,56 грн. (а.с. 14-15). Згідно Розшифровки боргу ОСОБА_2 за користування житлом і плати за комунальні послуги по кімнаті 201 в гуртожитку за адресою: м. Ірпінь, вул. Садова, 86-а станом на 22.09.2014 р. заборгованість складає 13 417,24 грн., знято заборгованість в розмірі 8 788,56 грн. (а.с. 16-21). Листом від 17.07.2014 р. за № 2046/01-21 позивач повідомив відповідача про те, що станом на 15.07.2014 р. наймачем не в повному обсязі здійснювалися платежі квартирної плати і плати за комунальні послуги, в звязку із чим по даних бухгалтерського обліку університету за період до 01.10.2013 р. значиться борг в сумі 22 052,03 грн. та запропоновано підписати погоджений акт звірки розрахунків (а.с. 71). Згідно акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.07.2014 р. заборгованість складає 22 052,03 грн. (а.с. 72-73).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Пунктом 5 частиною 3 статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи встановлені судом обставини та відповідно до діючого законодавства України, обовязок укласти договір покладено на споживача, тому відповідач фактично отримував послуги, які надавались позивачем, оплата за які, нараховується згідно із тарифами затверджених органом місцевого самоврядування. Крім того, відповідач не надав суду доказів відмови від отримання зазначених послуг. Тому суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за надані комунальні послуги.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування загального строку позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Також судом встановлено, що відповідач отримала лист-пропозицію провести звірку розрахунків лише 17.07.2014 р. з приводу заборгованості за надані комунальні послуги.

Таким чином, судом законно та обґрунтовано застосовано строк позовної давності, а висновки суду першої інстанції повністю відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Національного університету державної податкової служби Українивідхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2015 рокузалишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: