Справа № 183/7856/15
№ 2/183/695/16
24 червня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
судді Юрєвої Т.І.,
секретаря Борух Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності житловим будинком, -
Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Котовського, 107 на підставі договору купівлі продажу від 6 березня 1997 року.
У неї є дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає все життя в цьому житловому будинку. В 2002 році дочка привела в будинок відповідача, з яким проживає в цивільному шлюбі, від шлюбу вони мають неповнолітнього сина. В 2008 році вона зареєструвала відповідача в своєму будинку. Після чого відповідач став створювати їй умови несумісні для спільного проживання, а саме постійно ображав її поганими словами, погрожував її заволодіти будинком.
5.10.2015 року вона зробила йому зауваження і попрохала виселитися з її будинку, а відповідач учинив сварку і вилив на нею відро молока. Вона вимушена була пійти з свого будинку і тимчасово проживає у свого сина ОСОБА_4 по вул. Поповича, 10 у м. Перещепине, Новомосковського району. В будинку залишились проживати відповідач, дочка, та їх дитина, книжки по оплаті комунальних послуг залишились у будинку. Відповідач не пускає її в будинок і навіть не пускає її на подвіря.
Відповідач не має ніякого права на її будинок, а вона, як власник будинку, не може більше терпіти його в своєму будинку і бажає його виселення без надання йому іншого житлового приміщення.
Дочку та онука вона може залишити проживати в своєму будинку, але лише з правом користування ним , а відповідача вона не бажає бачити навіть коло свого двору.
Вона, як власник будинку, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України закріплений конституційний принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення , яке вони мають право займати, визначається його власником.
Оскільки вона вже не вважає відповідача членом своєї сімї, тому вона не визнає його право на проживання в будь-якому приміщенні в її будинку.
У відповідності до ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи. які проживають разом з ним, зобовязані звільнити житлове приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Оскільки між нею та відповідачем не укладався договір найму житлового приміщення, тому його права на нього не визначені, і тому він підлягає виселенню без надання йому іншого житлового приміщення.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Позивачка просить усунути перешкоду у праві володіння і користування нерухомою власністю будинком №107 по вул. Котовського у м. Перещепине, Новомосковського району, шляхом виселення відповідача з її будинку.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов повністю, надали суду пояснення, аналогічні вищевказаному, пояснив, що між позивачкою та відповідачем склалися неприязні стосунки, одночасно знаходитися у приміщенні сторонам по справі складно, оскільки це призводить до конфлікту. Дочка підтримує відповідача. Сумісне проживання з відповідачем в її будинку неможливе. У них постійно відбуваються сварки. Вона зверталась у 2015 році до міліції, але відповідь їй не надали, ніяких заходів до відповідача не прийняли. У 2016 році вона повторно зверталась до міліції, але відповідь їй не надали, заходів до відповідача не прийняли.
Відповідач в судове засідання не зявився. про день слухання справи повідомлений належним чином.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки на підставі доказів, які містяться у справі, у заочному порядку у відповідності до ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог, установив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Котовського, 107 на підставі договору купівлі продажу від 6 березня 1997 року, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Згідно даних домової книги у вищевказаному будинку зареєстровані: позивачка, її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2. Останній зареєстрований в будинку з 2008 року.
ОСОБА_2 проживає у вищевказаному будинку з 2002 року. Він вселився у будинок зі згоди позивачки, як співмешканець її дочки, з яким дочка проживає в цивільному шлюбі, від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В 2008 році позивачка зареєструвала відповідача в своєму будинку.
5.10.2015 року позивачка зробила відповідачу зауваження і попрохала виселитися з її будинку, а відповідач учинив сварку і вилив на нею відро молока. Про цей конфлікт підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7
Позивачка пішла з свого будинку і тимчасово проживає у свого сина ОСОБА_4 по вул. Поповича, 10 у м. Перещепине, Новомосковського району, що підтверджується актом, складеним депутатом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що у нього з сестрою ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки. В листопаді 2015 року матір прийшла до нього і пояснила, що не може проживати з відповідачем, який її ображає, виганяє з будинку. Вона зверталась до міліції, але ніяких заходів до відповідача зроблено не було.
Суд вважає встановленим, що відповідач, як член сім'ї позивача, у встановленому законом порядку вселився і проживає в будинку.
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, проживаючі сумісно з ним в будинку, що належить йому, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку.
Відповідно до ст. 157 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України, тобто на підставі систематичного руйнування і псування приміщення, використовування його не за призначенням, або систематичного порушення правил гуртожитку.
Позивачка не надала суду ніяких доказів, що відповідач є тимчасовими мешканцем.. Навпаки, свідки підтвердили, що відповідачі вселився і проживає в будинку позивача, як члени сім'ї, постійно.
Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В судовому засіданні не встановлено будь-яких доказів, і позивачем не надано жодного належного доказу щодо порушення її законних прав та інтересів, а тому підстав для задоволення позовних вимог не має.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду іншим правам, свободам та гідності громадян.
Статтею 321 ЦК України закріплений конституційний принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК України у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.
Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати не стягуються.
Керуючись ст..ст. 319, 321, 391, ЦК України, 156,157 ЖК України, ст..ст.10, 11, 57, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування, володіння, та розпорядження майном, шляхом виселення, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив , за письмовою заявою відповідача , поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його оголошення, а особами, які не брали участь у справі, або не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.І. Юр'єва