АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі- Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2014 р. у справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції КоваляВ.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 р. головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) Коваль В.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Зазначав, що на виконанні у ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва № 2-3318/12 від 30.05.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інвестиційна компанія «Інвестсервіс» суми заборгованості у розмірі 262 600,00 грн.

06.09.2013 р. державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 39680742), з встановленням боржнику строку для добровільного виконання рішення, а також постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З наданої на запит державного виконавця відповіді УДІ м. Києва від 13.09.2013 р., за боржником не зареєстровані транспортні засоби.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.09.2013 р. ОСОБА_1 на праві власності належало чотири квартири.

Справа №757/6224/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8475/2016
Головуючий усуді першоїінстанції: Горкава В.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
З наданої ОСОБА_1 заяви від 08.10.2013 р. та додатків до неї стало відомо, що належні йому на праві власності квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 продані за договорами купівлі-продажу від 25.12.2012 р.; квартира АДРЕСА_3 перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки PCL- 005/243/2006 від 22.08.2006 р.; квартира АДРЕСА_4 перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки PCL- 005/243/2006/1 від 22.08.2006 р.

За результатами виходу за місцем знаходження нерухомого майна боржника від 10.10.2013 р. встановлено, що ОСОБА_1 за договорами оренди передав в оренду квартиру АДРЕСА_5 та квартиру АДРЕСА_6, при перевірці майнового стану боржника встановлено, що все майно, що перебуває у цих квартирах належить орендарям.

Посилаючись на те, що станом на 14.03.2014 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2012 р.не виконано, що державний виконавець вчинив всі дії, направлені на його примусове виконання, але боржник не здійснив для цього жодних дій, що свідчать про його ухилення від виконання судового рішення, просив суд тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа до виконання ним зобов'язань, згідно виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 2-3318/12 від 30.05.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 суми у розмірі 262 600,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2014 р. подання головного державного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа до виконання ним зобов'язань, згідно виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 2-3318/12 від 30.05.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 суми заборгованості у розмірі 262 600,00 грн.

Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив скасувати зазначену ухвалу, та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права.

Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення подання головного державного виконавця, оскільки відсутність майна та фактична неможливість виконати рішення суду не є підставою для обмеження права вільного пересування ОСОБА_1

Вказував на те, що саме на державного виконавця покладається обов'язок довести суду необхідність обмеження конституційного права на свободу пересування, однак в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_5 та представник ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Задовольняючи подання головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вжиті усі можливі заходи примусового виконання рішення суду та, що з наданих ним доказів убачається ухилення боржника від виконання судового рішення.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду з України громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2012 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Інвестиційна компанія «Інвестсервіс» суму заборгованості за договором позики з урахуванням штрафу розмірі 260 000,00 грн., та судові витрати у розмірі 2 600,00 грн.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Ковалем В.В. 06.09.2013 р. відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 2-3318/12 виданого 30.05.2013 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інвестиційна компанія «Інвестсервіс» суми у розмірі 262 600,00 грн.

Того ж дня постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві КовалемВ.В. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми боргу.

Згідно повідомлення УДАІ ГУ МВС України від 09.09.2013 р. за ОСОБА_1 не зареєстровано транспортних засобів, належних йому на праві власності.

Відповідно відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 23.09.2013 р. та заяви ОСОБА_1, боржнику на праві власності належало чотири квартири, а саме: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_11, двокімнатна квартира АДРЕСА_7, (які за договорами купівлі-продажу від 25.12.2012 р. продані ОСОБА_6, а також трикімнатна квартира АДРЕСА_8 та трикімнатна квартира №2 в буд. № 26/1 АДРЕСА_9, які перебувають в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно договорів іпотеки PCL-005/243/2006 від 22.08.2006 р. та PCL-005/243/2006 /1 від 22.08.2006 р.

11.10.2013 р. державним виконавцем направлено запит в ПАТ «ОТП Банк» (іпотекодержателя квартир) щодо надання згоди на реалізацію майна боржника, однак Банк відмовив в наданні згоди на реалізацію квартир, що перебувають в іпотеці.

З відповіді Державної податкової служби України від 21.10.2013 та 07.11.2013 р., наданої на запит державного виконавця, у боржника ОСОБА_1 відсутні рахунки відкриті у банківських установах та відсутня інформація про джерела отримання доходів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2013 р. змінено сторону виконавчого провадження № 39680742, а саме, стягувача ПрАТ «Інвестиційна компанія «Інвестсервіс» на стягувача ОСОБА_5

Виходом державного виконавця за місцем знаходження, належних на праві власності ОСОБА_1 квартир АДРЕСА_13 та АДРЕСА_15 встановлено, що зазначені квартири перебувають в оренді, наявне у квартирах майно належить орендарям (акти державного виконавця від 10.10.2013 року).

07.03.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а також постанову про арешт коштів боржника.

Таким чином державним виконавцем вчинені всі можливі дії, в межах його повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», направлені на розшук майна боржника та примусове виконання рішення суду.

Чинне законодавство не розкриває поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням», оскільки воно є оціночним. З об'єктивної сторони під таким діянням необхідно розуміти будь-які дії (бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому проваджені, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, про те, що відсутність майна та фактична неможливість виконати рішення суду не є підставою для обмеження права щодо вільного пересування, та що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що вони є непереконливими та безпідставними, з огляду на наступне.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2012 р. з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Інвестиційна компанія «Інвестсервіс» стягнуто заборгованість за договором поворотної позики у розмірі 200 000,00 грн., штраф - 60 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 600,00 грн.

Копію зазначеного судового рішення ОСОБА_1 отримав 20.11.2012 р.

З наявних у матеріалах справи договорів купівлі-продажу від 25.12.2012 р. убачається, що ОСОБА_1 продав ОСОБА_6 належні йому на праві власності квартиру АДРЕСА_11, та квартиру АДРЕСА_12, за ціною відповідно 831 895,00 грн. та 222 952,00 грн.

01.08.2013 р. між ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_8 укладено договір оренди, відповідно до якого боржник передав в оренду належну йому на праві власності квартиру з призначенням для офісу за адресою: АДРЕСА_13, щомісячна орендна плата становить 8 000,00 грн., що еквівалентно 1000 доларів США.

19.08.2013 р. між ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено договір оренди, відповідно до якого боржник передав в оренду належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_14., розмір щомісячної орендної плати становить 4 000,00 грн., що еквівалентно 500 доларам США.

Будь-яких коштів на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2012 р. боржник від продажу та передачу в оренду нерухомого майна, не сплатив.

Посилання ОСОБА_1 на те, що кошти від реалізації та передачі в оренду квартир він сплатив на виконання зобов'язань за діючими кредитними договорами, не підтверджені належними та допустимими доказами.

В матеріалах справи відсутні відомості про хоча би часткове перерахування коштів на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2012 р. до звернення державного виконавця з заявою протимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

З наданих в суді апеляційної інстанції квитанцій про перерахування боржником коштів на виконання цього судового рішення убачається, що після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, боржник нерегулярними платежами по 50,00 - 200,00 грн. сплатив за виконавчим провадженням лише 550,00 грн.

Зазначені обставини у їх сукупності та вжитими державним виконавцем заходами, направленими на примусове виконання рішення суду свідчать про ухилення боржникавід виконання судового рішення.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання головного державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2012 р.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: