Справа №463/3050/14-ц
Провадження №6/463/92/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника стягувача ОСОБА_3

та представника ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

заявник звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа від 03.02.2009 року виданого на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2008 року таким, що не підлягає виконанню, яку мотивує тим, що вона являється поручителем у кредитному зобовязанні основного боржника ЗАТ «Фрунзівський мол завод», яке на даний час припинене внаслідок його ліквідації про що внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 24.12.2012 року. Оскільки внаслідок ліквідації припинилося зобовязання основного боржника, вона вважає, що в силу положень ст.559 ЦК України її зобовязання, як поручителя також припинило свою дію, у звязку із чим просить заяву задовольнити, визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню та стягнути зі стягувача безпідставно отримані кошти за період з 24.12.2012 року по 30.06.2014 року.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, дав аналогічні пояснення вищенаведеним.

Представник стягувача ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила, вважає, що факт припинення діяльності основного боржника за кредитним договором, як субєкта господарювання внаслідок його ліквідації, не може бути підставою для припинення зобовязання поручителя ОСОБА_5, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до ліквідації ЗАТ «Фрунзівський мол завод», на даний час ніким не скасоване, а відтак є обовязковим до виконання. Просила в задоволенні заяви відмовити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, пояснив, що внаслідок перебування на виконання виконавчого листа від 03.02.2009 року виданого на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2008 року, ними проводяться відрахування з пенсії ОСОБА_5 на користь стягувача ПАТ «УкрСиббанк».

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦПК України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.10.2014р. (а.с.57-58), залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15.04.2015р. (а.с.109-110) заяву ОСОБА_5 задоволено частково, визнано виконавчий лист у цивільній справі №2-4085/08 від 03.02.2009 року про примусове виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2008 року в частині стягнення з ОСОБА_5 в користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1708255 грн. 71 коп. та судових витрат таким, що не підлягає виконанню. В решті в задоволенні заяви відмовлено за безпідставністю.

Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2016р. вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника.

Судом встановлено, що на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2008 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.11.2009 року, у цивільній справі №2-4085/08, Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист від 03.02.2009 року про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_5 солідарно в користь АТ «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав і обовязків якого являється ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 01.12.2006 року №0, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Фрунзівський молзавод» в розмірі 1708255,71 грн.

На підставі виданого судом виконавчого листа відкрито виконавче провадження та здійснювалося примусове виконання рішення суду шляхом відрахування заборгованості частинами із пенсії ОСОБА_5, яке перебувало на виконанні у Галицькому ВДВС Львівського міського управління юстиції.

Як вбачається із ухвали Господарського суду Львівської області від 27.11.2012 року (а.с.40-43), ЗАТ «Фрунзівський молзавод» припинено внаслідок ліквідації та внесено відомості про припинення юридичної особи у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 24.12.2012 року (а.с.44-47), а вимоги до товариства, які не задоволені за недостатністю майна визнано таким, що погашені.

Звертаючись до суду із заявою про визнання вищевказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник вважає, що її зобов'язання як поручителя припинені на підставі ч.1 ст.559 ЦК України у зв'язку із припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Разом з тим, суд вважає такі доводи заявника безпідставними виходячи з наступного.

За частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Згідно із частиною пятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобовязання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обовязок поручителя щодо виконання зобовязання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобовязання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобовязанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника.

Саме такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі за № 6-172цс15.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом встановлено, що виконавчий лист, із заявою про визнання якого таким, що не підлягає виконанню звернулася ОСОБА_5, виданий ще 03.02.2009 року на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06.10.2008 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.11.2009 року, у цивільній справі №2-4085/08, тобто ще до моменту припинення юридичної особи, поручителем зобов'язань якої є заявник.

Враховуючи вищенаведене, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» реалізувало своє право на стягнення заборгованості з ОСОБА_5 до припинення юридичної особи боржника ЗАТ «Фрунзівський молзавод», тому припинення основного зобовязання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобовязанням не припиняє поруки, а відтак підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у цивільній справі №2-4085/08 від 03.02.2009 року про примусове виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2008 року в частині стягнення з ОСОБА_5 в користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та відповідно стягнення безпідставно отриманих коштів за період з 24.12.2012 року по 30.06.2014 року відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_5 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.369 ЦПК України, -

ухвалив:

в задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа у цивільній справі №2-4085/08 від 03.02.2009 року про примусове виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2008 року в частині стягнення з ОСОБА_5 в користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1708255 грн. 71 коп. та судових витрат, таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я. Головатий