УХВАЛА

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 7 жовтня 1994 року до 15 серпня 2011 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_4 За час шлюбу за спільні кошти ними було придбано будівельні матеріалами для незакінченого будівництвом жилого будинку, що знаходиться за адресою: с. Козіївка, Обухівський район, Київська область на суму 190 635 грн 60 коп., меблі та інше майно домашнього вжитку, вартість якого складає 50 011 грн 85 коп.; легковий автомобіль «Hyundai Tucson», 2007 року випуску, який був придбаний ними за кредитні кошти, отримані ним за кредитним договором, укладеним 6 грудня 2007 року між ним та закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Бнак»). На момент припинення шлюбних відносин кредит за придбаний автомобіль не був виплачений та станом на 10 березня 2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становила 13 472,08 доларів США. Вказаний автомобіль реалізований банком, а кошти від його реалізації були направлені на погашення кредиту. Однак з січня 2011 року до березня 2012 року він за рахунок своїх особистих коштів сплачував заборгованість за автомобіль, що був придбаний подружжям в 2007 році за кредитні кошти. Загальний розмір сплачених ним особистих коштів становив

4 179,64 доларів США.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив стягнути із ОСОБА_4 53 730 грн 97 коп. за виплату кредиту за автомобіль після розірвання шлюбу, визнати право спільної власності за кожним із подружжя на 1/2 частини будівельних матеріалів, загальна вартість яких складає 215 846 грн, та визнати право спільної власності за кожним із подружжя на 1/2 частини рухомого майна (меблі тощо) вартістю 50 011 грн 85 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності по Ѕ частині кожному на будівельні матеріали, використані для будівництва нового жилого будинку, будівлі душової та туалетного приміщення, металоконструкцій, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Козіївка, загальною площею 2 010 кв. м.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності за кожним по Ѕ частині рухомого майна, а саме: диван кутовий «Проун», кондиціонер Раnаsоnіс СS/CU W12МКD, кондиціонер Samsung SHOZW8, конструкція з алюмінію (балконний блок), DVD LG DKS-6100, пилосос LG VC 4053HTU, телевізор Раnаsоnіс ТХ 29 рmі 11, пароварка Теfаl VС 4003, духовка Горенье В 797 В, поверхня Горенье GSM 64 В, морозильна камера SNAIGE P245-1504B, двері полотно Верона мод. 57 20-6 глухі, горіх, 2 шт., двері полотно Верона мод. 57 20-8 глухі, горіх, двері полотно Верона мод. 57 20-8 напівскло, горіх, стійка дв. коробки мод. 57 горіх, 13,5 шт., лиштва мод. 57 горіх, 25 шт., дошка добірна 100 мм мод. 57 горіх (2,5 шт), холодильник INDESIT RA 40.1, Delfics C2D3+, комп'ютер, BenQ FP75G TFT 17", монітор, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови в позові про стягнення з ОСОБА_4 53 730 грн 97 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому у касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошових коштів у розмірі 53 730 грн 97 коп., суд першої інстанції з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, виходив із того, що автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду від 12 грудня 2013 року (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), придбавався на ім'я позивача, який особисто отримав кошти на його купівлю, договір укладено не в інтересах сім'ї, тому кошти отримані за кредитним договором не є спільним майном подружжя.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані, а наданим доказам суди дали належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Судом встановлено, що з 7 жовтня 1994 року до 15 серпня 2011 року сторони перебували у шлюбі.

6 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 23 026,91 доларів США з відсотковою ставкою 13 % річних, з датою повернення кредитних коштів - 6 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу «Hyundai Tucson», 2007 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, згідно з договором купівлі-продажу від 16 листопада 2007 року, укладеним між позичальником та відкритим акціонерним товариством «ЛуАЗ»

За вказаним кредитним договором виникла заборгованість, у зв'язку з чим на підставі акта приймання-передачі автомобіля від 30 березня 2012 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 автомобіль «Hyundai Tucson», 2007 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно з листом ПАТ «Альфа-Банк» від 7 квітня 2014 року 30 березня 2012 року транспортний засіб було реалізовано за 13 366 доларів США. Зазначені кошти надійшли були зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором від 6 грудня 2007 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначав, що із січня 2011 року до березня 2012 року, тобто після припинення шлюбних відносин до реалізації автомобіля, він за рахунок особистих коштів сплачував заборгованість за кредитним договором від 6 грудня 2007 року. Оскільки зазначений договір був укладений в інтересах сім'ї, то і зобов'язання за укладеним договором повинні виконуватись спільно, тому просив стягнути з відповідача на свою користь 53 730 грн 97 коп., що складає половину від сплаченої ним суми на погашення кредиту за вказаний період.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як роз'яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У 2013 році ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, відповідно до якого просила в порядку поділу спільного майна поділити майно, набуте позивачем за час шлюбу з відповідачем, виділити їй та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 2 010 кв. м, розташовану в с. Козіївка Обухівського району Київської області, будинок загальною площею 51 кв. м, розташований в с. Красне Перше Обухівського району Київської області. Виділити та визнати право власності за ОСОБА_3 на автомобіль «Hyundai Tucson», 2007 року випуску, квартиру загальною площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 30 грудня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 та на 1/2 частину земельної ділянки у с. Козіївка Обухівського району Київської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Цим же рішенням встановлено, що спірний автомобіль 6 грудня 2007 року був придбаний за кредитним договором ОСОБА_3, перебував у заставі і, оскільки виникла заборгованість, автомобіль було реалізовано та за актом приймання-передачі від 30 березня 2013 року передано ОСОБА_5 Вказаний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 53 730 грн 97 коп., встановивши обставини у справі та характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що хоча кредитний договір було укладено за час шлюбу для придбання автомобіля, який придбавався на ім'я позивача, останнім особисто отримано кредитні кошти на його придбання, тому кошти, отримані за кредитним договором та автомобіль, не є спільним майном подружжя, що встановлено рішенням суду (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), тобто кредитний договір укладено не в інтересах сім'ї, а тому у ОСОБА_4 не виникло зобов'язання у вигляді повернення кредитних коштів.

Доводи касаційної скарги про те, що автомобіль не був предметом позову та про відсутність правового висновку щодо цього майна є безпідставними й спростовуються рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, що набрало законної сили, у якому зазначено, що автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2, не є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.109-111).

Під час розгляду справи апеляційним судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3щодо стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик