Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Закропивного О.В., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Прилуцької міської ради Чернігівської області про скасування рішення, визнання недійсним правочину, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що при передачі у приватну власність його діду ОСОБА_9 земельної ділянки по АДРЕСА_1 було помилково включено земельну ділянку розміром 30,9 м на 3,5 м, яка фактично перебувала у користуванні власника будинку по АДРЕСА_2.

04 березня 2011 року ОСОБА_9 подарував будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 У 2011 році ОСОБА_9 помер. 11 грудня 2013 року будинок був придбаний ОСОБА_8, яка у 2015 році почала чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування. Позивач був позбавлений можливості пройти або під'їхати до свого будинку. Причиною стало те, що при передачі у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки було включено ділянку загального користування, а тому звернувся до суду із позовом.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним рішення шістдесят першої сесії п'ятого скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 28 травня 2009 року в частині передачі у власність ОСОБА_9 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_9

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 04 березня 2011 року, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 грудня 2013 року, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Визнано недійсним рішення тридцять п'ятої сесії шостого скликання Прилуцької міської ради Чернігівської області від 30 серпня 2012 року в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 548 кв. м, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_2.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 22 березня 2013 року по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3.

Зобов'язано ОСОБА_8 не чинити перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, розміром 30,9 м на 3,5 м, по АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач набув право користування спірною земельною ділянкою правомірно і цього права в установленому законом порядку не був позбавлений, а тому рішенням Прилуцької міської ради від 28 травня 2009 року ОСОБА_9 неправомірно видано державний акт на право власності на земельну ділянку з урахуванням проходу з АДРЕСА_2 шириною 3,5 м та довжиною 30,9 м.

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок судів відповідає встановленим обставинам справи, а тому є законним та обгрунтованим.

Так, судами встановлено, що позивач ОСОБА_6 є сином ОСОБА_10 та онуком ОСОБА_9 (а. с. 16).

18 жовтня 1974 року Виконавчий комітет Прилуцької міської ради депутатів трудящих передав ОСОБА_10 у безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 600 кв. м (за рахунок садиби по АДРЕСА_4).

18 жовтня 1974 року складено акт про те, що Прилуцьким міським технічним бюро архітектури здійснено в натурі відвід земельної ділянки загальною площею 600 кв. м у користування ОСОБА_10

Згідно з планом земельної ділянки і червоних ліній забудови від 18 жовтня 1974 року ОСОБА_10 була виділена земельна ділянка площею 600 кв. м по АДРЕСА_3 з урахуванням проїзду до АДРЕСА_1 розміром 30 м на 3,5 м.

ОСОБА_10 здійснив будівництво житлового будинку з господарськими будівлями на виділеній йому земельній ділянці.

На даний час адреса домоволодінь змінена: АДРЕСА_4 - на АДРЕСА_1, а АДРЕСА_3 - на АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер та не оформив право власності на житловий будинок.

Рішенням 61-ої сесії 5-го скликання Прилуцької міської ради від 28 травня 2009 року № 8 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_9 передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 639 кв. м.

04 листопада 2009 року ОСОБА_9 видано державний акт НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,0639 га по АДРЕСА_1.

04 березня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування земельної ділянки, за яким ОСОБА_9 безоплатно передав у власність ОСОБА_7 земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Прилуки, площею 0,0639 га.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2011 року визнано за позивачем ОСОБА_6 права та обов'язки забудовника на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами по АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9

Рішенням 35-ої сесії 6-го скликання Прилуцької міської ради від 30 серпня 2012 року № 20 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 548 кв. м, а 22 березня 2012 року на вказану земельну ділянку останньому видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

11 грудня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_7 продала ОСОБА_8 земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0639 га.

У п. «а» ч. 3 ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Частиною 5 вказаної статті встановлено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні іншої особи, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього кодексу.

Відповідно до підпунктів «а», «б» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За результатами судової земельно-технічної експертизи № С-234, проведеної 31 липня 2015 року Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою, встановлено, що конфігурація, розміри, площа земельних ділянок по АДРЕСА_2 не відповідають правовстановлюючим документам на право власності на земельну ділянку (державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2) та правовстановлюючим документам на право користування земельною ділянкою.

Невідповідність існує у тому, що відсутній прохід (проїзд) до земельної ділянки АДРЕСА_2. У державному акті на право власності на земельну ділянку НОМЕР_5 від 04 листопада 2009 року, який наданий ОСОБА_9 на підставі рішення 31-ої сесії 5-го скликання Прилуцької міської ради від 28 травня 2009 року № 8 була включена площа проходу (проїзду) до земельної ділянки АДРЕСА_2, тобто на плані меж земельної ділянки праворуч уздовж лінії межі від Г до А шириною 3,5 м, довжиною 30,9 м повинен існувати прохід (проїзд) з АДРЕСА_2.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 548 кв. м, розміри та конфігурація якої не відповідають земельній ділянці, яка була передана у безстрокове користування його батьку ОСОБА_10

При цьому ОСОБА_9 на підставі рішення 31-ої сесії 5-го скликання Прилуцької міської ради від 28 травня 2009 року № 8 був виданий державний акт НОМЕР_5 від 04 листопада 2009 року на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, до якого вже була включена площа земельної ділянки № 59, а саме заїзд 3,5 м на 30,9 м, який в установленому законом порядку не вилучався із користування ОСОБА_10

Таким чином, до земельної ділянки АДРЕСА_2 взагалі відсутній прохід (проїзд), що суперечить і не відповідає як договору від 18 жовтня 1974 року № 87, так і вимогам п. 3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», за якими до житлових будинків необхідно передбачити проїзди завширшки 3,5 м, на відстані не ближче 5 м від стіни, придатні для проїзду пожежних машин.

З урахуванням вказаних обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам статті 213 ЦПК України.

Наведені у касаційних скаргах доводи висновків судів не спростовують. Крім того, ці доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та апеляційним судом їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується і колегія суддів.

Отже, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: О.В. Закропивний
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана