Номер провадження: 22-ц/785/3491/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановила:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача, вказуючи, що 12.03.2007 року між Банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 1 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а ОСОБА_3 зобовязалася своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В порушення умов вказаного договору відповідач прострочив виплату грошової суми, тому, у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 6 924,17 гривень, а також судові витрати у розмірі 1 218 гривень (а. с. 2-3).

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 02 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовлено (а. с. 71-72).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 77-80).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності звернення до суду із відповідним позовом.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

Судом встановлено, що 12 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 1 600 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 9).

Згідно з умовами укладеного між сторонами договору він складається із заяви позичальника та Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови).

Відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконала, в звязку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 09.08.2015 року складає 6 924,17 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 1 186,08 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 2 924,40 гривень, заборгованість за пенею та комісією 2 007,78 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 305,91 гривень.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Свою згоду з Умовами ОСОБА_3 висловила у своїй заяві, яку власноручно підписала.

Таким чином, кредитний договір є укладений сторонами в письмовій формі, що зумовлює виникнення у сторін прав та обов'язків, у відповідності з умовами цього договору.

Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Картрахунки відкриті на невизначений строк.

Пунктом 9.11. Умов, укладених між Банком та ОСОБА_3, визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу про припинення договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

Відповідно до п. 9.3. Умов надання банківських послуг передбачено, що картрахунки відкриваються на невизначений термін за виключенням, передбаченими п. п. 9.6., 9.7. цих умов.

ОСОБА_3 не надала письмової заяви про закриття картрахунку, у звязку із чим, на підставі Умов, строк дії картки було продовжено на такий же строк, строк дії Кредитного договору також було продовжено на строк дії Картки.

Згідно із п. 3.1. Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Строк дії перевипущеної картки до останнього дня лютого 2013 року, а ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом у вересні 2015 року, у звязку з чим колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності звернення до суду за захистом свої порушених прав.

Колегія суддів вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню. Так, колегія суддів погоджується з тим, що сума заборгованості, яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 186,08 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 2 924,40 гривень, штрафу (фіксована частина) 500 гривень, штрафу (процентна складова) 305,91 гривень, виходячи з того, що зобовязання повинні виконуватися належним чином, невиконання зобовязання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Проте, колегія не може погодитись із розміром пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Банку, оскільки вона значно перевищує розмір збитків.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Як встановлено судом, пунктом 5.5. Правил передбачено, за користування кредитом ОСОБА_2 нараховує проценти у розмірі, встановлені Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 5.5.1. Правил за несвоєчасне виконання боргових зобовязань боржник сплачує проценти по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір яких встановлюється Тарифами.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 31 липня 2012 року, а до суду він звернувся лише 28 вересня 2015 року, то пеня підлягала стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, отже з 28.09.2014 року у розмірі 550,00 гривень.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (у справі N 6-100цс14), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України.

З урахуванням наведеного, рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 02 березня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 02 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 березня 2007 року станом на 09.08.2015 року в сумі 5 466,39 (пять тисяч чотириста шістдесят шість гривень тридцять девять копійок) гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 1 186,08 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 2 924,40 гривень, заборгованості за пенею та комісією у сумі 550,00 гривень, штрафу (фіксована частина) у сумі 500 гривень, штрафу (процентна складова) у сумі 305,91 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_5