Справа № 376/933/15-ц Головуючий у І інстанції Коваленко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3016/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 50 09.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_4, треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції, Районний центр соціальних служб для дітей та молоді Сквирської райдержадміністрації, ОСОБА_5 про визнання батьківства, -

встановила:

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_4, треті особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції, Районний центр соціальних служб для дітей та молоді Сквирської райдержадміністрації, ОСОБА_5 про визнання батьківства відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2. подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 народилась 20 грудня 2005 року, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження № 05446433/1554, дата видачі 25 грудня 2005 року (а.с.6).

Відповідно до вимог ч. 1ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З листа Прокуратури Київської області від 16.04.2014 року № 08-299 вих.- 14 вбачається, що згідно інформації Служби у справах дітей та сімї Сквирської райдержадміністрації встановлено, що відомості про батька неповнолітньої ОСОБА_3 записано за заявою її матері, згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.14).

Позивач звернувся до суду з клопотанням про призначеннясудово-медичної молекулярно-генетичної експертизи з встановлення біологічного батьківства в цій цивільній справі шляхом порівняльного аналізу генетичних ознак (профілів ДНК).

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичних експертиз (а.с.25).

З листа експертної установи від 17.08.2015 року № 11/1454 вбачається, що проведення експертизи методом ДНК аналізу, згідно ухвали суду від 26 травня 2015 року по справі № 376/933/15-ц за позовом ОСОБА_2 неможливо тому, що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, особи у справі на відбір зразків крові не зявились. У звязку з тим, що термін проведення експертизи регламентується інструкцією проведення судово-медичної експертизи (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року), змушені повернути ухвалу суду без виконання (а.с.32).

Позивач як ініціатор експертизи, ухилилася від участі в експертизі, що унеможливлює проведення такої. І це у відповідності до ч. 1ст. 146 ЦПК України дає підстави суду для відмови у визнанні факту визнання батьківства позивача по відношенню до ОСОБА_3.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що він не був повідомлений про час і дату проведення експертизи є недостовірними, адже відповідно до зворотнього повідомлення позивач отримав копію електронного повідомлення, в якому зазначено час і дату експертизи.

У звязку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: