справа № 361/1782/16-ц
провадження № 2/361/1501/16
10 червня 2016 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретаря ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 73 у будинку № 21 по бульвару Незалежності у місті Бровари Київської області.
В обґрунтування позову зазначав, що 28 липня 2015 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованим у реєстрі за № 2050, він придбав у ОСОБА_6 вказану вище квартиру.
У подальшому зясувалося, що у даній квартирі з 2009 року значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_4, реєстрація якого порушує його права як власника щодо володіння, користування і розпорядження належним йому майном. При укладенні зазначеного договору купівлі-продажу про реєстрацію у квартирі інших осіб, продавець його не повідомляв. Оскільки права членів сімї власника є похідними від прав власника, із припиненням прав ОСОБА_6 на цю квартиру припинилося й право користування квартирою ОСОБА_4
Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_4 повторно у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила.
Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, провівши заочний розгляд справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 40,00 м2, житловою площею 18,80 м2, яку він придбав у ОСОБА_6
Із довідки форми № 3 від 22 березня 2016 року, виданої Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області Житлово-експлуатаційна контора-3, вбачається, що у вказаній вище, належній позивачу ОСОБА_3 квартирі з 2009 року зареєстрований відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується також відомостями, наданими суду Відділом адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Київській області.
У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічна норма міститься і у ч. 1 ст. 405 ЦК України, якою визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сімї якого вони є. ОСОБА_1 припиненням права власності особи на будинок (квартиру) втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сімї, яке є похідним від прав власника.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з моменту набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 відповідач як член сімї попереднього власника цієї квартири втратив право користування даною квартирою, тому позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 212 215, 224, 226 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 73 у будинку № 21 по бульвару Незалежності у місті Бровари Київської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Дутчак І. М.