АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації - Паламарчука Віталія Віталійовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.03.2016 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2015 року представник ПАТ «Банк національний кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - шляхом зобов'язання відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 4567,79 доларів США, одержані за Договором про внесення змін №1 від 05.02.2015 до договору банківського вкладу «Стандартний» № DF1489/2014-1 строком на 3 роки (1096 днів) в доларах США з авансовою виплатою відсотків від 23.06.2014, а також покласти судові витрати на відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.03.2016 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - відмовлено.

Справа № 753/23678/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6390/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з рішенням суду, Уповноваженою особою ФГВФО подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. ст. 215, 216, 524 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та норми процесуального права, а саме ст. 58, 60, 179 ЦПК України, що є підставами для скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 23.06.2014 між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу «Стандартний» № DFІ1489/2014-1 строком на 3 роки (1096 днів) в доларах CША з авансовою виплатою відсотків від 23.06.2014, відповідно до п. 2.1. якого, позивачем відкрито відповідачу депозитний рахунок № НОМЕР_1, а відповідачем були внесені на вказаний рахунок грошові кошти у сумі 114000,00 доларів США /а.с.6-9/.

Внесення відповідачем грошових коштів на вказаний рахунок підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 11.12.2014 по 05.02.2015 /а.с.13-51, 115-140/.

Згідно із п. 2.3. договору банківського вкладу «Стандартний» № DFІ1489/2014-1 строком на 3 роки (1096 днів) в доларах США з авансовою виплатою відсотків від 23.06.2014, процента ставка за договором складає 8% річних.

Відповідно до п.2.2. договору банківського вкладу «Стандартний» № DFІ1489/2014-1 строком на 3 роки (1096 днів) в доларах США з авансовою виплатою відсотків від 23.06.2014, грошові кошти залучається на період з 23.06.2014 по 23.06.2017 року (включно).

Згідно п. 3.7. договору банківського вкладу «Стандартний» № DFІ1489/2014-1 строком на 3 роки (1096 днів) в доларах США з авансовою виплатою відсотків від 23.06.2014, у випадку розірвання договору з ініціативи відповідача, якщо дата розірвання договору припадає на період від 1 (першого) до 1096 (одна тисяча дев'яносто шостого) дня з дати внесення відповідачем грошових коштів на депозитний рахунок, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1% (один) процент річних за весь період знаходження грошових коштів на депозитному рахунку.

05.02.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін №1 від 05.02.2015 до договору банківського вкладу «Стандартний» № DFІ1489/2014-1 строком на 3 роки (1096 днів) в доларах США з авансовою виплатою відсотків від 23.06.2014, яким були внесені зміни до п. 3.7. договору про те, що у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи відповідача, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 8% (вісім процентів) річних за весь період знаходження грошових коштів на депозитному рахунку /а.с.10/.

Після укладення договору про внесення змін №1 від 05.01.2015, відповідач звернувся до позивача із заявою від 05.02.2015, в якій просив достроково розірвати Договір банківського вкладу «Стандартний» № DFІ1489/2014-1 строком на 3 роки (1096 днів) в доларах США з авансовою виплатою відсотків від 23.06.2014, просив повернути суму банківського вкладу та сплатити проценти за користування грошовими коштами /а.с.11/.

Відповідно до умов договору банківського вкладу «Стандартний» № DFІ1489/2014-1 строком на 3 роки (1096 днів) в доларах США з авансовою виплатою відсотків від 23.06.2014, позивачем своєчасно та належним чином виконано вимогу відповідача, а саме було повернуто відповідачу банківський вклад в сумі 114000,00 доларів США та нараховані проценти в сумі 5270,53 доларів США, що також підтверджується випискою по особовому рахунку /а.с.13-51, 115-140/.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 358 від 05.06.2015 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05.06.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит», згідно з яким з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит» /а.с.56-58/.

Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 № 563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» /а.с.59/.

Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 від 28.08.2015 та на виконання Постанови Правління Національного Банку України від 28.08.2015 № 563, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПаламарчукаВ. В. /а.с.60-61/.

Наказом № 39 від 11.06.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації призначено проведення перевірки договорів (інших правочинів) укладених ПАТ «Банк національний кредит» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Листом від 28.09.2015 позивач повідомив відповідача про віднесення укладеного між ними договору про внесення змін № 1 від 05.02.2015 до нікчемних правочинів з підстав, визначених п.1 ч. 3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням позивачем перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою під час розірвання договору вкладу за ініціативою вкладника, що на думку позивача потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 4567,79 доларів США. У зв'язку із викладеним, відповідачу було запропоновано повернути позивачу грошові кошти у розмір 249000,41 доларів США /а.с.12,111/.

Так, в порядку п.1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону, уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 3 ст. 38 Закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч. 5 ст. 38 Закону, у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч.3 ст. 38 Закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), які він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Викладене означає, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

В той же час, як це випливає із змісту наведених норм, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину очевидно недостатньо для визнання його таки, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу та всіх його умов.

Виходячи з теорії права, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Позивач при зверненні до суду посилався на п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону, а саме вказував на те, що Банк за умовам додаткової угоди №1 від 05.02.2015 відмовився від власних майнових вимог. Проте, погодитись з цим твердження не вбачається можливим, оскільки фактично сторони дійшли згоди щодо виключення з умов договору санкцій за дострокове розірвання договору за ініціативою споживача, тим самим усунувши дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін. А тому вказане не може вважатися безумовною підставою нікчемності правочину.

До того ж, як вірно вказав суд першої інстанції позивачем не було надано суду доказів наявності самого висновку комісії про визнання цього договору нікчемним.

Так, п. 3 Наказу № 39 від 11.06.2015, комісії було наказано здійснити перевірку договорів, надати звіт та відповідні пропозиції уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк національний кредит» Онищуку Д.В. у письмовій формі.

Проте, в матеріалах справи відсутній звіт комісії про перевірку вказаних договорів, в якості підтвердження та розкриття аргументування висновків комісії щодо нікчемності правочину з підстав , передбачених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону. Про нікчемність правочину укладеного з відвідачем йдеться лише в листі адресованому відповідачу.

Тобто, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що порядок виявлення нікчемних договорів, який був запроваджений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчуком В.В., відповідав нормативно-правовим актам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як того вимагає ч. 3 ст. 38 Закону.

Слід також звернути увагу, що у вже згаданому листі від 28.09.2015, в якому позивач повідомив відповідача про віднесення укладеного між ними договору про внесення змін № 1 від 05.02.2015 до нікчемних правочинів, було запропоновано повернути позивачу грошові кошти у розмір 24900,41 доларів США /а.с.12/, позов пред'явлений на суму 4567,79 доларів США /а.с.2-5/, а розрахунок наданий на суму 4605,24 доларів США /а.с.114/. А отже можна погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність належних доказів на підтвердження суми заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування наслідків недійсності до договору про внесення змін № 1 від 05.02.2015, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим. Суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у, визначений спосіб. Отже, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації - Паламарчука Віталія Віталійовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.03.2016 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.03.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: