Справа № 345/1063/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1456/2016
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.,

секретар Мельник О.В.,

з участю:позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на капітальний ремонт житла за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

в березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що осінню 2013 року провів ремонт вартістю 13 705 грн у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 як співвласник цього житла повинна нести витрати по його збереженню та утриманню, однак компенсувати 1/2 частину понесених ним витрат відмовилася, просив стягнути з неї 6 852,50 грн на ремонт сантехнічного вузла квартири та судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на капітальний ремонт житла відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд виходив із того, що він самостійно без погодження з відповідачкою провів ремонтні роботи у ванній кімнаті належної на праві спільної часткової власності квартири, однак не врахував показання свідків, що з 1964 року (здачі будинку в експлуатацію) жильці періодично змушені робити ремонтні роботи, оскільки виходить з ладу сантехнічне обладнання і труби. Відсутність рушникосушки в ванній кімнаті перекрила доступ до тепла у ванні кімнати по цілому стояку до 5-го поверху. Після проведеного ремонту вартість спільного майна значно збільшилася. Обовязок власника майна по охороні, збереженню і утриманню житлового будинку чи квартири передбачено нормами житлового та цивільного законодавства, згідно яких власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить. До витрат із збереження і утримання майна належить і ремонт житла. Вартість понесених витрат підтверджена відповідними документами. Вище вказане залишилось поза увагою суду, тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_3 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2015 року за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2. Сторони, будучи зареєстровані в цій квартирі, фактично в ній не проживають більше 10 років. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24.09.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 290,64 грн понесених витрат на утримання житла.

Відмовляючи в задоволенні позову, давши належну оцінку поясненням сторін та свідків, суд обґрунтовано виходив із того, що позивач самостійно, без погодження із співвласником ОСОБА_3, провів ремонтні роботи у ванній кімнаті належної їм на праві спільної часткової власності квартирі, однак не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів необхідності здійснення вказаного ремонту, а також підтвердження понесених ним витрат. З рішення Калуського міськрайонного суду від 24.09.2015 вбачається, що відповідач несе витрати на утримання житла. Ремонт ОСОБА_2 ванної кімнати не є необхідним для збереження майна, а був вчинений для здійснення комфортного проживання.

При цьому судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, зокрема положення ст. ст. 319, 358 ЦК України щодо здійснення співвласниками права спільної часткової власності за їхньою згодою; ст. 360 ЦК України про утримання майна, що є у спільній частковій власності, а також норми процесуального права щодо обов'язку доказування і подання доказів.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані позивач, відповідач та їх син ОСОБА_5, проте сторони фактично в ній не проживають більше 10 років. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 3 290,64 грн понесених витрат на утримання житла.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Тобто, участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Позивач самостійно, без погодження із співвласником ОСОБА_3, провів ремонтні роботи у ванній кімнаті їх квартири, які не були об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

ОСОБА_2 усупереч вимог ст. ст. 58-60 ЦПК України не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів необхідності здійснення вказаного ремонту, а також підтвердження понесених ним витрат. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем копії товарних чеків, видаткової накладної не містять інформації про особу покупця, а лише перелік товарів та їх вартість.

У дефектному акті на ремонт квартири, локальному кошторисі на будівельні роботи з підсумковою відомістю ресурсів, відсутні всі необхідні реквізити, зокрема дата їх складання і затвердження.

В заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що стояки гарячої та холодної води фактично не мінялися, однак була встановлена нова рушникосушка на стояку відповідно до проекту теплоподачі із заміною труби від рушникосушки з врізкою до колектора в підвалі.

Однак, згідно довідки від 05.04.2016 Калуське КП «ЖЕО №4» при наявності аварійних ситуацій проводить поточний ремонт стояків у квартирах багатоповерхових будинків; інформація щодо скарг (заяв) ОСОБА_2, вул. Б.Хмельницького, 17/62, не зареєстрована.

Буд-яких доказів необхідності заміни труб із врізкою до колектора в підвалі, здійснення таких робіт та їх вартість відповідно до проекту теплоподачі, позивач не подав.

З огляду на стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 3 290,64 грн понесених витрат на утримання житла за рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність ОСОБА_2 позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду про відмову в задоволенні заявленого позову.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_6