Справа № 2-2176/01
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року

Рівненський міський суд в особі судді Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського

управління юстиції ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне

подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського міського суду звернулася державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_1 з поданням, в якому просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, до виконання ним своїх зобовязань.

Заслухавши пояснення державного виконавця Ковтунець Ю.С., який підтримав подання, дослідивши додані до подання матеріали, суд прийшов до висновку, що подання підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на виконанні у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-2176 від 02.07.2001 року виданого Рівненським міським судом Рівненської області 2176 про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки Ірини, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 07.02.2001 року і до її повноліття.

06.05.2001 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам для виконання та до відома.

19.10.2001 р. та 13.11.2002 р. боржнику надіслано виклики-попередження, однак інформація про те, що боржник з'являвся до державного виконавця у матеріалах виконавчого провадження відсутня.

13.10.2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

09.12.2013 року транспортні засоби боржника, а саме: Fiat Scudo ДНЗ ВК 2988 ВС та Peugeot Expert ДНЗ ВК 9419АК оголошено в розшук.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.04.2016 року нерухомого майна за боржником не зареєстровано.

ОСОБА_2 надіслано виклики на 11.05.2016 року та 20.05.2016 року, однак боржник до Рівненського міського відділу ДВС не зявився, тому 20.05.2016 року до органів поліції направлена постанова державного виконавця про примусовий привід боржника.

Згідно відповіді адресно-довідкового підвідділу ГУДМС УДМС України від 04.05.2016 року у боржника наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ES 375802 виданий 16.10.2014 року.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби №6660 від 04.05.2016 року боржник за період з 26.05.2011 по 29.04.2016 року 127 раз перетинав Державний кордон України.

Загальна заборгованість по виконавчому документу № 2-2176 від 02.07.2001 року виданого Рівненським міським судом Рівненської області станом на 26.04.2016 року становить 44 954.50 грн.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання. Однак, боржник ОСОБА_2 зобов'язання, покладені на нього судовими рішеннями не виконує.

Вимоги п. 18 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця погодженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим начальником відділу державної виконавчої служби.

Частина 3 ОСОБА_4 юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України «Щодо запровадження єдиного порядку застосування державними виконавцями деяких норм чинного законодавства» від 27.05.2008 року № 25-32/463, № 25-5347 передбачає, що «наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України».

Відповідно частини 2 статті 6 Закону України від 21 січня 1994 р. № 3857-ХІҐ" «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Як того вимагають правила, визначені пунктами 2,3,4,5 частини першої статті 6 даного Закону, підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон являються випадки коли діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань; стосовно громадянина у порядку кримінально -процесуального законодавства, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до норм Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ст.12), до статті 2 протоколу № 4 Конвенції про захист прав та свобод людини зазначено, що на здійснення прав щодо вільного пересування не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільств з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Правовою і законною підставою щодо необхідності додаткового заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду боржника за межі України є діючі законодавчі акти України, які поширюється на дані правовідносини, а саме Закон України « Про виконавче провадження» (ст. 11) , Закон України « Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст.6 пункти 2,3,4,5), підпункти 4, 5 пункт 22 Постанови Кабінету Міністрів від 31.03.1995 р. № 231, пункт 2 Указу Президента України від 24.03.2008 р. № 261 « Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів», відповідними нормами Конституції України, ЦК і ЦПК України, роз'яснення і рекомендації ОСОБА_4 юстиції України ( від 17.09.2012 року про « Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України », лист від 06.06.2008 N 25-32/507« Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, покладені на них рішеннями судів», положення частини З спільного ОСОБА_4 від 27.05.2008 N 25-32/463 N 25-5347 Мінюсту та Адміністрації Прикордонної служби України «Щодо запровадження єдиного порядку застосування державними виконавцями деяких норм чинного законодавства».

Відповідно до ст. 124 Конституції України, частини другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів " від 07.07.2010 p. № 2453-VI та статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання фізичними особами на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом і це дає законні підстави і право прийняти до боржника додаткові заходи примусового виконання рішення суду.

Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів ОСОБА_4 юстиції України.

Примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи, в тому числі і виконавчі листи, видані на підставі рішень суду, що набрали законної сили.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених вищезазначеним законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) або якщо щодо нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами, уповноваженими на те посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, та консульською службою України (ч.4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

Згідно із Законом України «Про державну прикордонну службу» на Державну прикордонну службу України покладаються, в т. ч. й запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яким тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Також п. 4 ст. 20 вищенаведеного Закону передбачено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби надається право, в т.ч. не пропускати через державний кордон України осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється вїзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Статтею 217 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

З огляду на вищенаведене та відповідно до ст.ст. 33, 124 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 377-1 ЦПК України, Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», Закону України «Про державну прикордонну службу», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»,

На підставі п.5 ст.6 Закону України«Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадку, якщо: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

На підставі п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.209,210,293,294,377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2, 05.09.1972р.н., РНОКПП НОМЕР_1, що проживає за адресою, Рівне, вул. Гайова,23А, за межі України до повного виконання зобовязань рішення Рівненського міського суду №2 2176/2001 про стягнення аліментів на дитину.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Куцоконь Ю.П.