У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2016 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровськго районного суду м. Києва, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Міністрів України - ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державного управління справами, Державного підприємства «Укржитлосервіс», ОСОБА_1 Міністрів України, третя особа ОСОБА_6 про визнання приватизації незаконною, рішення та свідоцтва про право власності на житло недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває зазначена цивільна справа.

В судовому засіданні 16 вересня 2016 року представник відповідача ОСОБА_1 Міністрів України ОСОБА_2 заявила клопотання про закриття провадження у справі, в частині позовних вимог до ОСОБА_1 Міністрів України, з підстав викладених у письмовому клопотанні, яке долучено до матеріалів справи, посилаючись на те, що спір щодо оскарження рішень (нормативно-правових актів чи правових атів індивідуальної дії) органу державної влади, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства окружним адміністративним судом.

Вислухавши підстави та мотиви заявленого клопотання, вислухавши думку представника позивача, відповідача ОСОБА_4, які заперечували проти задоволення клопотання, думку представника відповідача ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_6, який підтримав клопотання, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва позивач ОСОБА_3 відповідно до заявлених позовних вимог просить суд: визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1, проведену 01 липня 1999 року незаконною, визнати розпорядження про приватизацію квартири АДРЕСА_2, прийняте Бюро приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління господарського управління ОСОБА_1 Міністрів України 01 липня 1999 року №2589 та видане на його підставі органом приватизації Бюро приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління господарського управління ОСОБА_1 Міністрів України свідоцтво про право власності на житло від 02 липня 1999 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, недійсним.

За вимог п.1 ч.1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами. (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

За вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Як розяснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

В пункті 3 цієї ж Постанови розяснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Як розяснено в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, беручи до уваги предмет та підстави заявленого позову, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, в частині позовних вимог, задоволенню не підлягає, оскільки заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 205, 210, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Міністрів України - ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державного управління справами, Державного підприємства «Укржитлосервіс», ОСОБА_1 Міністрів України, третя особа ОСОБА_6 про визнання приватизації незаконною, рішення та свідоцтва про право власності на житло недійсними відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: