АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1829/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1767/16Головуючий у 1-й інстанції Харченко В.Ф. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ "Приватбанк") до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ПАТ КБ «Привабанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.03.2006 року, що утворилася внаслідок порушення позичальником умов договору станом на 30.06.2015 року в сумі 23613,09 грн., яка складається з : 4232,92грн. заборгованості за кредитом, 17779,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом 500,00грн.(штраф (фіксована частина), 1100,62грн. (процентна складова).

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що районний суд безпідставно не взяв до уваги факт використання відповідачем кредитних коштів та погашення заборгованості протягом дії кредитного договору, що свідчить про визнання ним укладеного договору та зобовязань щодо погашення заборгованості.

Посилаючись на передбачену ст.204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, вважає, що питання щодо підписання відповідачем кредитного договору не відноситься до предмету заявленого позову про стягнення заборгованості за договором, оскільки позов про визнання цього договору недійсним у встановленому порядку відповідач не заявляв. Тому висновок почеркознавчої експертизи не має правового значення по даній справі.

Заперечує правомірність стягнення з банку 900,48 грн. витрат за проведення почеркознавчої експертизи, оскільки при зверненні до суду з позовом банку не було відомо про те, що підпис у Анкеті заяві позичальника не належить відповідачу

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними влатежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. Строк дії виданої відповідачеві банком кредитної карти (карта універсальна) - березень 2013 року. /а.с. 8-15/

Пунктами 3.2. та 3.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту. а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн. + 5% від суми позову.

З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що позичальник, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував зобовязання щодо внесення щомісячних платежів на погашення кредиту та сплати відсотків, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року заборгованість становить 23613,09грн., з яких: 4232,92грн. заборгованість за кредитом; 17779,55 заборгованість по процентам за користування кредитом; штраф: 500грн. (фіксована частина) та 1100,62 грн.(процентна складова)./а.с.4/

Згідно висновку експерта від 15.03.2016 року №2/331 підпис від імені ОСОБА_2 у наданій ПАТ КБ "ПриватБанк" заяві ОСОБА_2 від 28.03.2006 на отримання кредитної картки виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою./а.с.76/

Встановивши викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що, оскільки висновок експерта узгоджується з поясненнями відповідача і його представника щодо заперечення підпису заяви на отримання кредитної картки, у справі не встановлено юридичного факту укладення між сторонами кредитного договору №б/н від 28.03.2006 у письмовій формі, що обумовлює його нікчемність, та відповідно, не створює для відповідача юридичних наслідків, тому в задоволенні позову відмовив повністю.

Однак такий висновок суджу першої інстанції є помилковим, ґрунтується на суперечливих висновках щодо недійсності та нікчемності кредитного договору, юридичних наслідків таких правочинів.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа. яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно частини 1 статті 215 ЦЦК України підставою. недійсності правочину є недодержання і момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.ч.1.2 ст.638 ЦК України).

За нормою ч.1 ст.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За своєю юридичною природою кредитний договір є реальним договором, оскільки для його укладення, крім згоди сторін, необхідно вчинення певної дії, зокрема, передачі коштів, а тому такий договір є укладеним з моменту передачі грошей.

Матеріали справи вказують на те, що кредитний договір від 28.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 є укладеним, оскільки позичальником отримана кредитна картка з кредитним лімітом, він з квітня 2006 року користувався кредитними коштами, отримуючи їх через банкомати та магазини, а також здійснював погашення заборгованості через каси відділень./а.с.218-223/

Крім того, колегія суддів враховує, що заявою про застосування наслідків спливу позовної давності від 28.10.2015 року, направленої до місцевого суду, ОСОБА_2А підтвердив факт одержання кредитних коштів та використання ним кредитної картки згідно вказаного у позові кредитного договору, заперечуючи тільки заявлену в позові суму, що підлягає стягненню./а.с.50-51/

Місцевий суд помилково на зазначене уваги не звернув, належної оцінки вказаній заяві не надав, обмежившись лише висновком експертизи щодо невідповідності підпису на заяві позичальника, що само по собі не є підставою для відмови у стягненні кредитних коштів згідно укладеного кредитного договору за відсутності вимог відповідача про визнання цього договору недійсним, оскільки згідно ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Матеріали справи вказують на відсутність підстав вважати нікчемним кредитний договір від 28.03.2006р., сторонами якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 Встановлена висновком експерта не належність відповідачу підпису позичальника не є підставою для визнання кредитного договору нікчемним, а може бути підставою для оспорення дійсності цього договору, що в силу встановленого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності може бути предметом судового розгляду тільки за зверненням особи з відповідним позовом.

Таким чином, оскільки спірний кредитний договір не визнаний недійсним, а отже є дійсним та обовязковим до виконання, висновок районного суду про відмову в задоволенні позову є помилковим.

Враховуючи, що при розгляді справи у суді першої інстанції відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності, колегія суддів на підставі норм ст.257, п.1 ч.2 ст.258, ч.3 ст.267 ЦПК України визначає до стягнення з відповідача заборгованість в межах трирічного строку позовної давності, тобто за три роки до моменту звернення банку в липні 2015 року в суд з позовом - з 01.07.2012 року, що становить: 3933,14 грн. тіла кредиту; 9005,43 грн. заборгованості по відсотках, а в стягненні штрафу слід відмовити, оскільки така вимога заявлена поза межами передбаченої ст.258 ЦК України спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

За таких обставин колегія суддів рішення місцевого суду скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 12 938, 57 грн., що становить 55 % від заявленої ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані з оплатою судового збору, в розмірі 281,36грн.( ( 243,60 +267,96)х55%).

Керуючись ст.ст.303, 304, 308, 314, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 скасувати та ухвалити нове рішення .

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.03.2006 року в сумі 12 938, 57 грн. (дванадцять тисяч девятсот тридцять вісім грн. 57коп.)

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати, повязані з оплатою судового збору, в сумі 281,36 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді : /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Полтавської області ___________ Л.І. Пилипчук