Справа № 525/705/16-ц
Провадження №2/525/265/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2016 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Лисенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Лізингова компанія Автофінанс про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 13 липня 2016 року до суду із позовом до ТОВ Лізингова компанія Автофінанс про стягнення грошових коштів.

З позову вбачається, що 29 вересня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ Лізингова компанія Автофінанс в особі представника ОСОБА_2 був укладений договір № 010382 Фінансового лізингу, відповідно до якого предметом договору є автомобіль марки ЗАЗ VIDA вартістю 111000 грн. Відповідно до умов даного договору автомобіль марки ЗАЗ VIDA передається в користування лізингоодержувачеві (позивачу ОСОБА_1Д.) протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати на рахунок лізингодавця aвансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного Договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу). Розмір 50 % предмета лізингу визначений в сумі 55500 грн.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що на виконання вищевказаних умов договору ним 29 вересня 2014 року було сплачено 11100 грн., після чого 13 жовтня 2014 року сплачено 50 % вартості предмета лізингу в сумі 55500 грн., а 17 квітня 2015 року ним було сплачено 3 % комісії за передачу вищевказаного предмету лізингу, але всупереч цього передача транспортного засобу йому не відбулася, на неодноразові його звернення до відповідача про виконання умов договору відповіді він не отримував. Через деякий час після своїх звернень позивач ОСОБА_1 отримав листа, в якому було вказано, що ТОВ Лізингова компанія Автофінанс розриває з ним Договір фінансового лізингу № 010382 від 29 вересня 2014 року в односторонньому порядку з посиланням на п. 1.8 ст. 1 Договору, так як нібито позивачем були порушені умови цивільно-правової угоди.

Посилаючись на вищевикладені обставини та те, що позивачем ОСОБА_1 в повному обсязі виконані умови договору № 010382 Фінансового лізингу, але предмету договору лізингу ним не було отримано, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача ТОВ Лізингова компанія Автофінанс на його користь грошові кошти в сумі 69930 грн. та стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 7000 грн., а також понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 15 липня 2016 року відкрито провадження по справі.

В судових засіданнях 10 серпня та 10 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини, що викладені в позові та просили суд його задовольнити, а в судові засідання 21 жовтня, 16 листопада та 7 грудня 2016 року не зявилися, до суду надіслали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, згодні на винесення заочного рішення по справі.

Представник відповідача ТОВ Лізингова компанія Автофінанс в судові засідання 10 серпня, 10 жовтня, 21 жовтня, 16 листопада та 7 грудня 2016 року не зявився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судовими повістками з рекомендованими повідомленнями, які були направлені за адресою: м. Київ вул. Шовковична, 42-44 ( а.с.23), були отримані ТОВ Лізингова компанія Автофінанс відповідно 30 серпня, 17 жовтня, 28 жовтня та 22 листопада 2016 року, про причини неявки представника суд не повідомили. Судові повістки, що були направлені за адресою, зазначеною в позові, і за місцезнаходження юридичної особи повернулися до суду з відмітками "в зв'язку з закінченням терміну зберігання". Будь - яких заперечень щодо позову ОСОБА_1 суду не подали.

Суд вирішив за можливе розгляд справи проводити у відсутність сторін, застосовуючи при цьому положення ст. 197 ЦПК України.

Судом 7 грудня 2016 року за згодою позивача була винесена ухвала про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, а також оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000145 за фактом шахрайства відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ТОВ Лізингова компанія Автофінанс про стягнення грошових коштів підлягає до часткового задоволення і є підстави для винесення заочного рішення по справі з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч.1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до статті 1 Закону України Про фінансовий лізинг, фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Судом встановлено, що 29 вересня 2014 року між ТОВ Лізингова компанія Автофінанс в особі представника ОСОБА_2, яка діє на підставі Довіреності № 10 від 30 вересня 2013 року (лізингодавець) і ОСОБА_1 ( лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 010382. Згідно п. 1.1. договору предметом по даному договору є автомобіль марки ЗАЗ VIDA. П.1.3 договору передбачено, що лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених цим договором. П.1.7 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10 % від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу). П.3.1.1 договору передбачено, що лізингодавець зобовязаний передати у користування та володіння лізингоодержувача предмет лізингу в порядку та на умовах встановленому даним договором (а.с. 10-16). Даний договір був підписаний сторонами ТОВ Лізингова компанія Автофінанс (лізингодавець) (представник за довіреністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (лізингоодержувач).

З Додатку №1 та Додатку № 2 до договору фінансового лізингу № 010382 від 29 вересня 2014 року вбачається, що вартість предмету лізингу становить 111000 грн. 00 коп., відсоток платежів становить 50,00 %, сума виплат становить 55500 грн., щомісячний платіж становить 4625 грн. 00 коп., комісія за організацію (10%) становить 11100 грн. 00 коп., комісія за передачу (3%) становить 3330 грн. 00 коп., період лізингу становить 60 місяців (а.с.а.с. 17-18). З даною інформацією та погашенням вартості предмета лізингу позивач ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його підпис на цих Додатках.

Вартість автомобіля марки ЗАЗ VIDA, який є предметом за договором фінансового лізингу № 010382 від 29 вересня 2014 року становить 111000 грн. (а.с. 19).

На виконання умов вищевказаного договору позивачем ОСОБА_1 29 вересня 2014 року на рахунок ТОВ Лізингова компанія Автофінанс було сплачено 11100 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 6 від 29 вересня 2014 року (а.с.20), 13 жовтня 2014 року на рахунок ТОВ Лізингова компанія Автофінанс позивачем ОСОБА_1 сплачено 55500 грн. 00 коп. (50% вартості предмета лізингу), а 17 квітня 2015 року ним на рахунок ТОВ Лізингова компанія Автофінанс сплачено 3330 грн. 00 коп. (сплата 3% від вартості автомобіля) (а.с.21).

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ Лізингова компанія Автофінанс з вимогою надання йому інформації про час та місце отримання ним предмету лізингу автомобіля марки ЗАЗ Vida згідно з умовами договору № 010382 Фінансового лізингу (а.с. 22).

З повідомлення № 538 від 10 жовтня 2015 року ТОВ Лізингова компанія Автофінанс, адресованого ОСОБА_1, вбачається, що станом на 10 жовтня 2015 року ТОВ Лізингова компанія Автофінанс (лізингодавець ) розриває договір фінансового лізингу № 010382 від 29 вересня 2014 року в односторонньому порядку, оскільки ОСОБА_1 було порушено умови цивільно-правової угоди (a.c.23) та вказано, що ОСОБА_1 не було сплачено авансового платежу в розмірі 50% від вартості предмету лізингу.

8 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся із вимогою до Генерального директора ТОВ Лізингова компанія Автофінанс ОСОБА_4, в якій просив повернути йому сплачені грошові кошти на виконання Договору фінансового лізингу № 010382 від 29 вересня 2014 року (а.с.24).

З повідомлення начальника Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 від 22 квітня 2016 року вбачається, що за заявою ОСОБА_1 21 квітня 2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України (а.с.26).

Постановою старшого слідчого Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 від 2 червня 2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України закрито, в звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України (а.к.п. 36 № 0000145).

Відповідно до ст.1 п.22 Закону України Про захист прав споживачів споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

На надання послуг, стосовно яких виник спір, поширюється Закон України "Про захист прав споживачів. Відповідно до положень ч.1, п.5 ч.2, ч.6 ст.19 Закону України Про захист прав споживачів нечесна підприємницька практика забороняється."

Як було зазначено вище комісія за організацію і оформлення даного договору в сумі 11100 грн. сплачена позивачем 29.09.2014 року, 13.10.2014 року сплачено авансовий платіж в сумі 55000 грн. ( 50 % вартості). 17 квітня 2015 року ним на рахунок ТОВ Лізингова компанія Автофінанс сплачено 3330 грн. 00 коп. (сплата 3% від вартості автомобіля) (а.с.21). Позивачем в повному обсязі виконаний п. 1.8 договору, в той же час , незважаючи на це, представник відповідача 10.10.2015 року направляє ОСОБА_1.Д. лист, де зазначено, що авансовий платіж в сумі 50% вартості предмета лізингу не сплачено і зазначає це як підставу односторонього розірвання договору.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення грошових коштів в сумі 69930 грн.з відповідача, який не виконав умови договору.

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди суд приходить до наступних висновків.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження в повному обсязі доводи позивача ОСОБА_1 щодо заподіяння йому моральної шкоди в сумі 7000 грн., про те суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, враховуючи, що відповідачем порушені права ОСОБА_1 як споживача послуг, який уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, сплатив передбачені договором суми і не отримав по цьому договору в користування предмет лізингу - ОСОБА_1Д, сплативши гроші і не отримавши по договору лізингу автомобіль, змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Сплаченими позивачем по договору лізингу коштами відповідач користується до цього часу.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та, враховуючи душевні переживання позивача, пов'язані з невиконанням відповідачем умов договору, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ТОВ Лізингова компанія Автофінанс на користь позивача ОСОБА_1 5000 грн. за відшкодування моральної шкоди.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення цих витрат позивачем ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, судовий збір за позовні вимоги майнового характеру підлягають відшкодуванню позивачу в повному обсязі в сумі 699 грн. 30 коп., а судовий збір за позовні вимоги немайного характеру (моральна шкода), який підлягав сплаті при поданні позову в сумі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 393 грн. 72 коп. ( 71,43% від 551 грн. 20 коп.), всього 1093 грн. 02 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23,626-627,806-807,1167 ЦК України, ст.ст.10,11,60,74,79, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 до ТОВ Лізингова компанія Автофінанс про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс( ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти, сплачені на виконання договору фінансового лізингу № 010382 від 29 вересня 2014 року, в розмірі 69930 (шістдесят девять тисяч девятсот тридцять ) грн. та 5000 (п'ять тисяч) грн. за відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В інший частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 відмовити.

3. Стягнути з ТОВ Лізингова компанія Автофінанс ( , п/р 3 в ПАТ ОСОБА_7 Аваль, МФО 380805) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати (судовий збір) в сумі 1093 грн. 02 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області подається протягом десяти днів після його проголошення.

Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 12.12.2016 року.

Суддя