Провадження № 22ц/790/7385/16 Головуючий 1-ї інст. Погасій О.Ф.
Справа № 643/8583/16-ц Суддя доповідач Бровченко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Яцини В.Б.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, стягнення витрат на сплату комунальних платежів та витрат на утримання квартири, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, припинення права спільної часткової власності та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 зі сплатою йому грошової компенсації у сумі 119079 грн. 35 коп. ринкової вартості зазначеної квартири; про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловою площею зі зняттям його з реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який уточнювала під час судового розгляду справи та просила стягнути з відповідача на її користь вартості 1/5 частини сплачених за відповідача комунальних послуг у сумі 3624 грн.70 коп., та 11614 грн.36 коп. - вартості витрачених на капітальний ремонт у трикімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_2, а всього 15239 грн.06 коп. та витрат, повязаних зі сплатою судового збору у сумі 551грн.20 коп., а разом 15790 грн. 26 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником 1/5 частин квартири, 1/5 частини квартири належить на праві спільної часткової власності брату ОСОБА_1, а 3/5 частки квартири належить ОСОБА_3 Згідно листа КП «Жилкомсервіс» та форм «А» і «Б» у трикімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 У жовтні 2006 року ОСОБА_1 добровільно залишив квартиру, після декількох місяців проживання разом зі своєю, тоді ще, цивільною дружиною та переїхав жити у квартиру №232 будинку №139 по Салтівському шосе м. Харкова, де й мешкає зараз. Відповідач з цього часу в квартирі не мешкає, комунальні послуги відповідно до нарахувань до своєї частки у власності не сплачує. Батько ОСОБА_3 також не в змозі сплачувати усі рахунки, оскільки є пенсіонером, його пенсія становить 1200 грн. ОСОБА_1 з часу, коли залишив спірне житло, ним не цікавився, поточний та косметичний ремонти квартири не здійснює. Ремонт квартири здійснювала позивач та її родина.

Відповідач, будучі власником 1/5 частини квартири, не має бажання витрачати кошти на квартиру батьків, хоч і зобовязаний приймати як співвласник участь у виконанні цих робіт, та ніколи не сплачував комунальні послуги навіть за себе, відмовляється від сплати комунальних послуг. Нею, позивачем, сплачено за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2016 року 8368 грн. квартирної плату та тепло. 1/5 частина ОСОБА_1, яка підлягає стягненню з нього становить 1645 грн.70 коп. За гарячу воду, холодну воду, газ, вивіз сміття сплачено усього 3958 грн. за двох зареєстрованих батька ОСОБА_3 та брата ОСОБА_1, його 1/5 частина становить 1979 грн. Отже 3624 грн.70 коп. нею, позивачем, сплачено комунальних послуг за ОСОБА_1

26 серпня 2016 року третя особа ОСОБА_3 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належними 3/5 частинами квартири АДРЕСА_4; припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_4; визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_5, що належить ОСОБА_1 зі сплатою йому грошової компенсації у сумі 119079 грн. 35 коп. ринкової вартості його 1/5 частки квартири; визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_4 зі зняттям його з реєстрації в квартирі; стягнення судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнював під час судового розгляду справи, зазначив, що він є власником 3/5 частин квартири АДРЕСА_4, по 1/5 частини квартири належить на праві спільної часткової власності його дітям: ОСОБА_1 і ОСОБА_1 (ОСОБА_2 у шлюбі) ОСОБА_4 зазначеній квартирі зареєстровані він, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 У жовтні 2006 року відповідач добровільно залишив квартиру, та в дійсний час мешкає разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 за адресою: м. Харків, Салтівське Шосе, 139 кв.232. ОСОБА_1 в квартирі не мешкає майже десять років, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачував ніколи. Відповідно до відповіді № 7410/119-67/05 від 02 березня 2016 року за період з 01 січня 2013 року по теперішній час, тобто за останні три роки повідомлень від ОСОБА_1 за фактом конфліктів та перешкоджання праву його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило. Через стан здоровя, який погіршився останнім часом, він вирішив продати спірну квартиру і придбати собі меншу однокімнатну, сплативши сину ринкову вартість його 1/5 частки у сумі 119079 грн., дочка ОСОБА_2 з таким рішенням погодилася, а син вимагає половину вартості квартирі, що неправомірно. На депозитний рахунок суду внесено 119079 грн. 35коп. - вартість 1/5 частки квартири ОСОБА_1 - від загальної вартості квартири та загальної площі. Загальна площа квартири становить 66,3 кв.м. ОСОБА_1 у квартирі належить 11 кв.м, які не можуть бути виділені йому, тим більш, що відповідач квартирою не користується, його частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Дії та поведінка ОСОБА_1 перешкоджають його праву користування, позбавляють права володіння та розпорядження належними 3/5 частинами спірної квартири, спільне володіння і користування майном з ним є неможливим.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/5 частини сплачених за ОСОБА_1 комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_6 за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2016 року у розмірі 3624 грн. 70 коп. та вартість витрачених на капітальний ремонт у трикімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_7 у розмірі 11614 грн. 36 коп., а всього15239 грн. 06 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_7. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_7, що належить ОСОБА_1 зі сплатою ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 119079 грн. 35 коп. ринкової вартості його 1/5 частини квартири АДРЕСА_7. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що норми ст. ст. 10,11 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи кореспондуються з диспозитивним правом сторін надавати докази, п.4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що сторонам були створені належні умови для надання доказів та вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі доказами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що квартира АДРЕСА_8 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності 3/5 частин вищезазначеної квартири, а саме 1/5 частина квартири на підставі договору міни р. № 1-7589 від 06 липня 1994 року, 1/5 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 4-391 від 13 серпня 2002 року Одинадцятої ХДНК після смерті його матері ОСОБА_6, 1/5 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 1-230 від 09 липня 2013 року Одинадцятої ХДНК після смерті його дружини ОСОБА_7

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності по 1/5 частини квартири кожному на підставі договору міни р. № 1-7589 від 06 липня 1994 року. Право власності сторін зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У квартирі АДРЕСА_8 в дійсний час зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 з 2006 року у спірній квартирі не проживає, що підтверджується матеріалами справи, та не заперечується відповідачем.

Згідно листа Московського ВП ГУ НП в Харківській області від 02 березня 2016 року заяв та повідомлень від ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо перешкоджання його праву на проживання у квартирі за вищевказаною адресою не надходило. Даний факт не заперечується відповідачем.

Відповідач ОСОБА_1 комунальні послуги відповідно до нарахувань до своєї частки у власності не сплачує. ОСОБА_2 сплачено за період з 1 травня 2015 року по 1 червня 2016 року 8368 грн. квартирної плати та тепло; за гарячу воду, холодну воду, газ, вивіз сміття ОСОБА_2 сплачено усього 3958 грн. за двох зареєстрованих батька ОСОБА_3 та брата ОСОБА_1, що підтверджується наданими позивачем квитанціями.

Отже, 1/5 частина від 8368 грн. квартирної плати та тепло становить 1645 грн.70 коп., та його 1/2 частина від сплати за гарячу воду, холодну воду, газ, вивіз сміття у сумі 3958 грн. становить 1979 грн.

Також ОСОБА_2 надано копії квитанції підтверджуючих придбання матеріалів, вартість 1/5 частини яких становить 11614 грн.36 коп. Зазначає, що у спірній квартирі в період останніх двох років за її рахунок було проведено поточні та косметичні ремонти, відповідач не приймав участь у його проведенні та придбанні матеріалів.

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_3 зазначав, що він не може домовитися з ОСОБА_1 про порядок володіння та користування спірною квартирою, ОСОБА_1 відмовляється сплачувати за комунальні послуги своєї частки квартири, нести витрати по утриманню квартири. Загальна площа квартири становить 66,3 кв.м. ОСОБА_1 у квартирі належить 11 кв.м, які не можуть бути виділені йому, тим більш, що відповідач квартирою не користується, його частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Через стан свого здоровя та через тягар сплати за комунальні послуги він, позивач, має намір продати спірну квартиру, купити собі меншу, однокімнатну, та виплатити відповідачу вартість належної йому 1/5 частини квартири.

Відповідач ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 27 квітня 2007 року та проживає разом зі своєю дружиною за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 139, кв. 232 за місцем реєстрації ОСОБА_5

Згідно звіту про незалежну оцінку трьохкімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_6, виконаного ТОВ «Нерухомість» 26 травня 2015 року, ринкова вартість вищезазначеної квартири становить 595396 грн. 77 коп.

Отже, вартість 1/5 частини квартири, що належить ОСОБА_1 становить 119079 грн. 35 коп.

На депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області на рахунок № 6674, код 26281249, МФО 820172 від ОСОБА_3 21.10.2016 року за квитанцією № 0.0.638659278.1 внесено 119079 грн.35коп.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції, правильно застосувавши положення ст. 365 ЦК України, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами дійсно склалися відносини, що унеможливлюють спільне користування власністю, та припинення права власності ОСОБА_1 на його частку в квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він спірною квартирою не користується, її у добровільному порядку не утримує та проживає у дружини.

Судова погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-68 цс14 та від 13 травня 2015 року № 6-93цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Суд першої інстанції врахував особливості об'єкта нерухомості, який є спільним майном, склад сторін та їх взаємовідносини; належним чином з'ясували фактичні обставини справи щодо заявлених вимог та дійшли правильного висновку про те, що припинення права ОСОБА_1 на частку у спірному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при ухвалені судового рішення в частині припинення права спільної часткової власності допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою апелянта з висновком суду по їх оцінці. Доказів того, що вартість квартири визначена звітом про незалежну оцінку не відповідає дійній вартості квартири, належними та допустимими доказами не підтверджено. Під час судового розгляду справи відповідачем не спростовані відомості щодо вартості майна, відповідні докази не надано.

Посилання, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2016 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено з підстав на які від посилається у зустрічній позовній заяві, спростовується матеріалами справи.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат по сплаті комунальних платежів та витрат на утримання квартири, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 322, 360, 1212 ЦК України, ст. 151 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Однак з таким висновком повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції позивач не надала належних та безспірних доказів підтверджуючих, що спірна квартира потребувала ремонту та ОСОБА_1 надавав згоду на здійснення відповідного ремонту у спірній квартирі.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 витрат на капітальний ремонт квартири підлягає скасуванню та у задоволені позовних вимог слід відмовити.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

У звязку зі зменшенням розміру стягнення, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає розподіл судових витрат між сторонами.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, у звязку з чим не повинен сплачувати комунальні послуги, є помилковими та протирічать вимогам чинного законодавства України.

Посилання в апеляційній скарзі, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2016 року вже стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за комунальні послуги за період з 01 травня 2015 року, належними та допустимими доказами не підтверджено. З заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2016 року не вбачається, що заборгованість була стягнута з 01 травня 2015 року. Крім того, при ухваленні судового рішення від 28 жовтня 2016 року суд першої інстанції стягував з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, які були сплачені останньою за нараховані комунальні послуги.

Враховуючи, що районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року в частині стягнення витрат на користь ОСОБА_2 В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнення на користь ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/5 частини сплачених за ОСОБА_1 комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_6 за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2016 року у розмірі 3624 грн. 70 коп.

Стягнути зОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 131 грн. 18 коп.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -