№ 336/2719/16-ц
провадження № 2/336/1790/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні працівника, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась 17.05.2016 р. до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 01.12.2006 р. вона працювала на посаді юриста на дочірньому підприємстві Державного підприємства МВС України «Ресурси» «Інформ-Ресурси». Внаслідок реорганізації вказаного підприємства шляхом його перетворення в Державне підприємство МВС України «Інформ-Ресурси» з 09.12.2008 р. вона була прийнята на посаду юриста ДП МВС України «Інформ-Ресурси» згідно наказу № 2-ос від 09.12.2008 р. 02.02.2009 р. її було переведено на посаду заступника директора з юридичних питань відповідно до наказу № 3-ос від 02.02.2009 р. на тому ж підприємстві. 05.05.2015 р. вона була звільнена з займаної посади згідно п.6 ст.36 КЗпП України у зв»язку з відмовою від переведення на роботу до м.Києва та зміною істотних умов праці, відповідно до наказу ДП МВС України «Інформ-Ресурси» № 62 ос. Згідно з цим наказом бухгалтерія ДП МВС України «Інформ-Ресурси» була зобов»язана здійснити кінцевий розрахунок заробітної плати, виплатити компенсацію за дні невикористаної відпустки, вихідну допомогу у розмірі не меншому середньомісячного заробітку та видати підзвіт.

Відповідно до розрахунку компенсації за невикористану відпустку при звільненні з 05.05.2015 р., їй нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 47 993,14 грн. з урахуванням податків; компенсація за невикористану відпустку згідно чинного законодавства у кількості 157 днів. При звільненні 05.05.2015 р. компенсація за невикористану відпустку їй не була виплачена. Дана компенсація виплачувалась відповідачем на її картку № 281802, оформлену у ПАТ «ПриватБанк», у наступній послідовності: 11.08.2015 р. - в сумі 3000 грн.; 06.11.2015 р. - в сумі 4 000 грн.; 28.01.2016 р. - 5000 грн.; 02.02.2016 р. - 5000 грн.; 03.02.2016 р. - 5000 грн.; 04.02.2016 р. - 5000 грн.; останній платіж здійснено 09.02.2016 р. у сумі - 5764,98 грн. Всього розрахунок компенсації за невикористану відпустку було здійснено у сумі 32 764,98 грн.

Відповідно до розрахунку вихідної допомоги при звільненні середньоденна заробітна плата позивача, розрахована на підставі двох останніх місяців (березень, квітень 2015 р.) складає 341,36 грн. з урахуванням податків. Період затримки розрахунку складає з 06.05.2015 р. по 09.02.2016 р. і становить 210 робочих днів. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 71685,60 грн. (341,36 грн. х 210 днів).

Посилаючись на ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України за позовом ОСОБА_1 просить стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на її користь суму середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 71 685,60 грн. з урахуванням податків, а також судові витрати.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подані письмові заперечення проти позову.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.05.2015 р. на підставі наказу № 62 ос від 05.05.2015 р. ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади заступника директора з юридичних питань ДП МВС України «Інформ-Ресурси», згідно п.6 ст.36 КЗпП України у зв»язку з відмовою від переведення на роботу до м.Києва та зміною істотних умов праці. Головному бухгалтеру ДП МВС України «Інформ-Ресурси» необхідно було здійснити кінцевий розрахунок заробітної плати, виплатити компенсацію за невикористані відпустки, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та видати під звіт (а.с.3, 7).

Відповідно до розрахунку компенсації за невикористану відпустку при звільненні з 05.05.2015 р., ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористану відпустку у кількості 157 днів в сумі 47 993,14 грн. з урахуванням податків (а.с.6).

При звільненні 05.05.2015 р. компенсація за невикористану відпустку позивачу не була виплачена та виплачувалась відповідачем у наступній послідовності: 11.08.2015 р. - в сумі 3000 грн.; 06.11.2015 р. - в сумі 4 000 грн.; 28.01.2016 р. - 5000 грн.; 02.02.2016 р. - 5000 грн.; 03.02.2016 р. - 5000 грн.; 04.02.2016 р. - 5000 грн.; останній платіж здійснено 09.02.2016 р. у сумі - 5764,98 грн. (а.с.15-18).

Відповідно до розрахунку вихідної допомоги при звільненні середньоденна заробітна плата позивача, розрахована на підставі двох останніх місяців (березень, квітень 2015 р.) складає 341,36 грн. з урахуванням податків.

Період затримки розрахунку складає з 06.05.2015 р. по 08.02.2016 р. і становить 192 робочих днів.

Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 65541,12 грн. (341,36 грн. х 192 днів).

Зазначені обставини не заперечувались відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п.21 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до абз. 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати за останні та місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 197, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні працівника - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 65 541,12 грн. з урахуванням податків.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 655,41 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Дмитрюк