Справа пр. № 2-к/756/5/16
У Х В А Л А

24 червня 2016 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Великохацької В.В.

при секретарі - Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за клопотання ОСОБА_1 (Республіка Білорусь) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Світлогорського району Гомельської області Республіки Білорусь від 09 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку, передбаченому ст.ст.390,395 ЦПК України, з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду від 09 вересня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу.

Ч.1 ст.390 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

За приписами ст.391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ст.395 ЦПК України про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у п'ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Боржник повідомлявся належним чином про надходження клопотання листом Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, в якому йому було запропоновано подати у місячний строк можливі заперечення проти цього клопотання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року призначено судовий розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду.

Заявник в судове засідання не з'явилася.

У судовому засіданні 24 червня 2016 року ОСОБА_2 проти задоволення клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду не заперечував.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення суду Світлогорського району Гомельської області Республіки Білорусь від 09 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу.

Згідно ст.54 Мінської Конвенції "Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" від 22 січня 1993 року клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинно здійснюватись примусове виконання.

Відповідно до Мінської Конвенції "Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" від 22 січня 1993 року суд, який розглядає клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені Договором, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

З доданих до клопотання документів вбачається, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений судом Світлогорського району Гомельської області Республіки Білорусь про винесення рішення від 09 вересня 2015 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу.

В судовому засіданні при розгляді клопотання встановлено, що умови, передбачені Мінською Конвенцією, дотримані, підстави, передбачені законом для відмови в наданні дозволу на примусове виконання рішення суду, відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду від 09 вересня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.390-392,395,397 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_1 (Республіка Білорусь) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Світлогорського району Гомельської області Республіки Білорусь від 09 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу - задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Світлогорського району Гомельської області Республіки Білорусь від 09 вересня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Великохацька