Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Верніка В.М.

при секретарі Росовській О.Ю.

із участю : позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.03.2016 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом, вказавши, що вона являється власником житлового будинку № 4 по вул.Чайковського в смт.Браїлові Жмеринського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності, посвідченим 24.02.2010 року виконкомом Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області серії ЯЯЯ №434934. Зазначила, що у 1996 році її син ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_3 та без її згоди остання самовільно зареєструвалась в її будинку за адресою: смт.Браїлів, вул. Чайковського, 4, де вона на той час проживала разом з її сином. Повідомила, що за час сумісного проживання між нею та відповідачем часто виникали непорозуміння, які переростали у сварки між ними. Пояснила, що у 2003 році під час сварки відповідач спричинила їй тілесні ушкодження та після цієї події сумісне проживання стало неможливим і відповідач переїхала на проживання до своїх батьків за адресою: с.Леляки Жмеринського району вул. Нижня Лісова, 26, де з дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає по теперішній час. Зауважила, що з 2003 року вона з відповідачем не спілкується, відносини між ними не налагодились, за 12 років остання жодного разу не зявлялась у її будинку. Вказала, що з нею фактично проживає лише її дочка ОСОБА_8, онук ОСОБА_9 та син ОСОБА_5, а тому у звязку з тим, що кількість осіб, зареєстрованих у її будинку не відповідає дійсності, це чинить їй перепони в оформленні субсидії, в результаті чого вона стала наполягати на тому, щоб відповідач знялась з офіційної реєстрації у її будинку та зареєструвалась за фактичним місцем проживання, однак ОСОБА_3 її вимоги ігнорує та добровільно знятись з реєстрації відмовляється, чим порушує її права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Посилаючись на те, що непроживання відповідача у належному їй будинку №4 по вул. Чайковського в смт.Браїлові Жмеринського району складає більше одного року на момент подачі позовної заяви, позивач просила позбавити відповідача ОСОБА_3 права користування вказаним житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_2 уточнили заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, уточнивши, що адресою реєстрації відповідача за оспорюваним правом користування жилим приміщенням є будинок №4 у пров. Чайковського в смт.Браїлові Жмеринського району. Позивач повідомила, що цей будинок вона будувала спільно із своїм чоловіком ОСОБА_11, який помер 02.05.2014 року. Також пояснила, що на даний час там зареєстровані вона, її донька, син, його дружина та онук, але син зі своєю дружиною проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Представник позивача вказала, що відповідач з 1996 року зареєструвалась та почала проживати в будинку №4 у пров. Чайковського в смт.Браїлові Жмеринського району, який належить позивачу на праві приватної власності, однак у звязку з тим, що в 2003 році між позивачем та відповідачем мала місце побутова сварка, внаслідок якої позивачу були завдані тілесні ушкодження ОСОБА_3, остання з 2003 року переїхала на проживання до своїх батьків за адресою: с.Леляки Жмеринського району, вул. Нижня Лісова, 26, разом із своїми дітьми. Зауважила, що це було вольовим та правильним рішенням відповідача, та на даний час сторони досі між собою не спілкуються, відносини у них не налагодилися і за останніх 12 років відповідач не проживала в будинку позивача без поважних причин. Просила задоволити позов, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, повязані з розглядом справи, у тому числі, витрати на правову допомогу в розмірі 1800 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснила, що після реєстрації її шлюбу з ОСОБА_5 вони з 1996 року почали проживати у ІНФОРМАЦІЯ_4 та за дозволом позивача вона була там зареєстрована, однак після того як між нею та останньою, тобто матірю її чоловіка, у 2003 році мав місце побутовий конфлікт, під час якого до неї позивачем поставилася вимога покинути будинок, вона вимушена була зібрати речі, забрати дитину та переїхати до своєї матері в с.Леляки Жмеринського району, а чоловік переїхав до них через два дні після тієї події. Також повідомила, що на даний час вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із своїми дітьми, чоловіком, з сестрою та її сімєю у двокімнатному будинку, та вона неодноразово піднімала питання, щоб повернутися жити до будинку позивача, але остання категорично проти цього і постійно її виганяє, останній раз це було 17.05.2016 року, коли позивач разом із своєю донькою та сестрою почали її бити та виганяти з будинку, після чого вона була вимушена звернутися до поліції. Зазначила, що не зверталась до суду з питань перешкоджання їй ОСОБА_1 у проживанні в належному останній будинку. Представник відповідача також зауважив, що дане будинковолодіння було спільною сумісною власністю позивача та її чоловіка ОСОБА_11, який помер 02.05.2014 року, а тому за відомостями домової книги, що на момент його смерті там проживали та були зареєстровані дружина й діти спадкодавця, вони прийняли спадщину після нього половину його дружина та іншу половину спірного будинку прийняли його донька та син. Тому питання щодо позбавлення відповідача ОСОБА_3 права користування вказаним будинком не може вирішуватись самостійно позивачем. Посилаючись на даний факт, а також на те, що відповідач покинула даний будинок не з власної волі та неодноразово зверталася до позивача із проханням надати можливість там проживати з підстав відсутності власного житла, однак позивач постійно їй відмовляла, просили відмовити в задоволенні даних позовних вимог.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є донькою позивача ОСОБА_1 та раніше проживала у Дніпропетровській області разом із чоловіком, а після розірвання шлюбу із ним вона у серпні 2003 року переїхала проживати до своєї матері в смт. Браїлів. Повідомила, що на той час відповідач уже разом із позивачем не проживала та зі слів матері вона дізналась, що між ними мав місце конфлікт, який закінчився бійкою, після чого ОСОБА_3 на другий день виїхала разом із дітьми та своїми речами проживати у ІНФОРМАЦІЯ_3 та за весь цей час в будинку матері зявлялася всього тричі: на похорон батька, поминки та день народження матері у якості гостя, та жодних суперечок у них з приводу її виселення не було. Зазначила, що в 2010 році вона переїхала від матері в м.Вінницю, де винаймала квартиру, а після смерті її батька знову повернулася жити до матері. Вказала, що її брат проживає разом із відповідачем в с.Леляки Жмеринського району, іноді приходить до матері, щоб допомогти їй по господарству, та деколи залишається там ночувати. Зауважила, що із відповідачем у неї неприязні стосунки.

Свідок ОСОБА_5 вказав, що позивач є його матірю, а відповідач дружиною. В судовому засіданні пояснив, що після реєстрації його шлюбу з відповідачем вони протягом 5-7 років проживали разом із його матірю у її будинку, та його дружина була там зареєстрована, але хто дав їй дозвіл на реєстрацію в даному будинковолодінні він не памятає. Вказав, що після сутички, яка сталася між його дружиною та матірю, дружина переїхала проживати в 2003 році до с.Леляки Жмеринського району, а він приїхав до неї вже за кілька днів після цієї події. Зазначив, що за цей час вони з дружиною, їхніми дітьми та речами не намагалися переїхати та вселятися в будинок до матері, там були всього 3-4 рази, та перешкод їм не чинили. Зауважив, що на даний час матір та його дружина досі не примирилися, однак у нього із матірю добрі стосунки. Зазначив, що він не мав потреби вирішувати питання стосовно оформлення власного права на частину спадщини померлого батька.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що є сусідом позивача, де проживає постійно вже приблизно вісім років, а до цього приїздив в смт.Браїлів кожні вихідні до своєї матері. Зазначив, що син позивача разом із своєю дружиною років пять після реєстрації шлюбу проживали в одному будинку з ОСОБА_1, а потім з власної волі переїхали проживати в інше місце і вже біля п'ятнадцяти років там не проживають. З приводу конфлікту між позивачем та відповідачем нічого не знає. Підтвердив, що він підписував акт від 26.02.2016 року, складений комісією в складі депутатів Браїлівської селищної ради. Зауважив, що доньку позивача ОСОБА_13 він бачить кожні вихідні у будинку позивача, знає що вона встановила новий паркан позивачу, викопала біля її будинку криницю, встановила нові вікна та купила нові меблі до будинку. Також повідомив, що ні від кого не чув, що відповідачу та її чоловіку не дозволяють проживати в даному будинку.

Свідок ОСОБА_14 вказала, що позивач ОСОБА_1 є її рідною сестрою. Повідомила, що відповідач вже близько пятнадцяти років не проживає в будинку позивача, після того, як між ними стався конфлікт, в результаті якого позивачу були нанесені тілесні ушкодження. Зазначила, що за цей час відповідач більше не намагалася вселятися до будинку ОСОБА_1 Вказала, що з 2003 року там також проживає донька позивача, яка зробила ремонт в будинку своєї матері, встановила нові вікна. Зауважила, що між дітьми позивача добрі відносин, син, зокрема, часто приїздить до матері й у всьому їй допомагає.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Так, згідно копії свідоцтва про право власності №1910 від 24.02.2010 року, посвідченого виконавчим комітетом Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, що у встановленому порядку зареєстровано у Комунальному підприємстві "Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації" (а.с.7) позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: пров. Чайковського, 4, смт.Браїлів Жмеринського району Вінницької області, який в цілому складається з житлового будинку літ. "А", веранди літ. "а", загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., ганку, сараю літ. "Б", погрібу літ. "п/Б", сараю літ. "В", огорожі №1.

За даними копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.8-9) вбачається факт реєстрації відповідача ОСОБА_3 у даному житловому будинку, що визначає наявність оспорюваного права, яке є предметом позову.

Згідно акта від 26.02.2016 року, складеного комісією в складі депутатів Браїлівської селищної ради та засвідченого підписами сусідів ОСОБА_15 та ОСОБА_12 (а.с.10) при перевірці встановлено, що ОСОБА_1 проживає в приватному житловому будинку разом із дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, онуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, та в будинку зареєстровані, але не проживають з 2003 року невістка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11 та онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_12.

Вказані докази, окрім заперечень сторони відповідача, суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.

Суд не приймає до уваги тверджень відповідача та її представника стосовно відсутності повноважень позивача на предявлення даного позову через належність вказаного житлового будинку до спільної сумісної власності її подружжя та невирішення наразі питань, повязаних із спадкуванням належної її померлому чоловікові частки спільного майна, а також доводів сторони відповідача стосовно встановлення позивачем заборони проживання у її будинку відповідачеві та та перешкоджання останній вселитись у спірний будинок, оскільки ці доводи повністю спростовуються показаннями позивача та свідків, а також наведеними письмовими доказами, на підставі яких в судовому засіданні встановлено, позивач ОСОБА_1, як власник житлового будинку №4 по пров. Чайковського в смт.Браїлів Жмеринського району, має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач ОСОБА_3 створює позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права користування особистим нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати будинок за власним розсудом, наразі відповідач ОСОБА_3 не є співвлвласником даного житлового приміщення, а також фактично відсутня у зазначеному будинку терміном понад один рік без поважних причин. Відповідачем не заперечено факт її непроживання у будинку позивача з 2003 року та не спростовано представлених позивачем доказів такого непроживання без поважних причин, оскільки самою ОСОБА_3 повідомлено, що упродовж вказаного періоду до предявлення даного позову нею не оспорювались у встановленому порядку обставини заборони та перешкод з боку ОСОБА_1 щодо її проживання у будинку останньої. Натомість представлені відповідачем повідомлення та висновок органу Національної поліції за її заявою від 17.05.2016 року щодо недопуску напередодні позивачем до будинку №4 по пров. Чайковського в смт.Браїлів не спростовує вказаних обставин непроживання відповідача без поважних причин у належному позивачеві будинку вказаний термін з 2003 року до вказаної дати предявлення даного позову до суду, який перевищує, а відтак визначає достатність врахування його перевищення над обмеженою законом тривалістю в один рік.

Итаким чином, наведена сукупність встановлених судом обставин визначає застережені законом підстави визнання відповідача особою, яка втратила право користування спірним будинком, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до вимог ч.1 та п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу.

Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що зазначається у відповідному судовому рішенні.

Тому з урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача на її користь з відповідача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, повязані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 551,20 грн. в межах суми сплаченого гонорару за представленою квитанцією №15 від 26.05.2016 року, виходячи з встановленого законом обмеження з розрахунку участі адвоката ОСОБА_2, яка згідно дати укладеного письмового договору надавала правову допомогу позивачу ОСОБА_1 від 24.05.2016 року упродовж повної однієї години судового засідання від 14.06.2016 року (1378 грн. х 40% х 1 год), а також витрати із сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.1).

Враховуючи викладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.5, 8, 15, 57, 60, 61, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_16 особою, яка втратила право на користування жилим будинком по пров. Чайковського, 4, в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1102 (одну тисячу сто дві) гривні 40 копійок судових витрат.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строків його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.