Справа № 145/907/16-ц
У Х В А Л А

"21" червня 2016 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Віценко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Головного державного виконавця ВДВС Тиврівського районного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішень судів,

встановив:

У ВДВС Тиврівського районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 200/16309/15-ц, виданого 21.10.2015року Бабушкінським районний судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 14606 грн. 18 коп. та виконавчого листа № 145/1110/14-ц від 06.10.2014 року, виданого Тиврівський районним судом 06.10.2014року про стягнення ОСОБА_2 боргу в розмірі 128903 грн. 56 коп. на користь ОСОБА_3

Відповідно до листа Тиврівського РСП КП «ВООБТІ» від 05.11.2014р. ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок в с.Тростянець, вул..Андрійчука, 61.

В ході виконання виконавчого листа №145/1110/14-ц від 06.10.2014 року, виданого Тиврівський районним судом 06.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 14606 грн. 18 коп., 10.02.2014 року державним виконавцем описано належний ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями в с.Тростянець, по вул.. Андрійчука, 61. Постановою державного виконавця від 21.01.2015 р. даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами арештований та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно довідки Тростянецької сільської ради за вих.. №02-13/74 від 29.02.2016 року в даному будинку зареєстрований та проживає син ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є напівсиротою. Крім того, в будинку проживає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_2 ОСОБА_6

Державний виконавець звернувся до органу опіки та піклування Тиврівської РДА про надання дозволу на реалізацію арештованого будинку.

21.04.2016р. до ВДВС Тиврівського районного управління юстиції надійшла відмова Тиврівської РДА від 15.04.2016року в наданні такого дозволу.

Головний державний виконавець ВДВС Тиврівського районного управління юстиції ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити або змінити спосіб і порядок виконання вказаних рішень судів, надавши дозвіл на реалізацію даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

В судовому засіданні головний державний виконавець ВДВС Тиврівського районного управління юстиції ОСОБА_1 підтримала заяву, просить її задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечує, зазначивши, що ОСОБА_4 - її син, його батько ОСОБА_7 помер 12.12.2012 р. Іншого житла ні вона, ні її син не мають.

Представники органу опіки і піклування Тиврівської РДА, стягувача ПАТ КБ «Приват Банк» та стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку, що стверджується розписками про отримання повісток.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією України та законами України.

Положеннями статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування.

Частиною 4 статті 177 Сімейного кодексу України визначено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

На виконання частини 10 статті 177 Сімейного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 N 866 був затверджений Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини.

Згідно пункту 67 даного Порядку дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" (Преамбула Закону).

Відповідно до статті 18 вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Тому, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", в даному випадку пріоритети повинні надаватися забезпеченню інтересів дитини.

Слід зауважити, що згідно ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Проте подана заява є по суті не заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду у розумінні ст. 373 ЦПК України, а заявою про надання дозволу на реалізацію належного боржнику житлового будинку, що в свою чергу виходив за межі повноважень суду, є виключною компетенцією органів опіки та піклування.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Крім того, вимогами ст.ст. 52, 68 Закону України «Про виконавче провадження» чітко встановлено порядок та черговість звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, а також умови звернення стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Тому, у даному випадку, окремий дозвіл суду для звернення стягнення на інше майно(майнові права), доходи боржника для виконання рішення суду, законодавством не передбачений.

В звязку з цим посилання державного виконавця на рішення Тиврівської РДА про відмову в наданні дозволу на реалізацію в примусовому порядку будинку боржника не є підставою для встановлення способу і порядку виконання рішення суду, оскільки такий порядок і спосіб чітко визначені в рішеннях судів.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 373 ЦПК України,

ухвалив :

В задоволенні заяви Головного державного виконавця ВДВС Тиврівського районного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішень судів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом п'яти днів з моменту проголошення, особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_8