ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7981/15-ц
Провадження № 2/362/552/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
при секретарі Данильченко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 39 924 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, що сталася з вини відповідача; 20 000 грн. завданої моральної шкоди та 1 100 гривень судових витрат, понесених за виготовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку.
Вказуючи на те, що 21.07.2015 року близько 09 години 40 хвилин в м. Василькові по вул. Чехова, ОСОБА_2, керуючи мотоциклом «МТ-11», державний номерний знак 26 26 КХЕ, не врахувавши дорожньої обстановки допустив занос мотоцикла, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даного ДТП.
Внаслідок зіткнення її автомобіль отримав значні механічні пошкодження, вартість відновлення яких, згідно звіту про вартість матеріального збитку, визначено в сумі 39 924,25 гривень.
Оскільки відповідач відмовляється відшкодувати спричинені дорожньо-транспортною пригодою матеріальні збитки, при цьому, відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, а також його неправомірними діями їй заподіяно моральних страждань, тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду та просить суд позов задовольнити.
Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій остання просить проводити розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.56).
Відповідач, який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав (а.с.55).
Оскільки позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд на місці ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Судом встановлено, що 21.07.2015 року близько 09 години 40 хвилин в м. Василькові по вул. Чехова, ОСОБА_2, керуючи мотоциклом «МТ-11», державний номерний знак 26 26 КХЕ, в порушення пунктів 2.3. «б», 12.1, 2.10 ПДР України, не врахувавши дорожньої обстановки допустив занос мотоцикла, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого ОСОБА_2 залишив місце ДТП (а.с.9).
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.9).
Згідно довідки відділення ДАІ Васильківського МВ ГУМВС України в Київській області внаслідок дорожньо-транспортної пригоди що сталася 21.07.2015 року о 09 год. 40 хв. в м. Василькові по вул. Чехова, транспортний засіб марки „Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження (а.с14).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВАЕ № 862665 ОСОБА_1 є власником автомобіля „Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.10).
З метою визначення збитку, завданого внаслідок ДТП, 28 серпня 2015 року між СПД ОСОБА_4 (далі Виконавець) та ОСОБА_1 (далі Змовник) було укладено договір № 259К-15 про проведення товарознавчого дослідження, за умовами якого Замовник доручив, а Виконавець зобовязувався провести товарознавче дослідження дорожньо-транспортного засобу «Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.12).
За актом виконаних робіт № 359К-15 від 28 вересня 2015 року, за виконану виконавцем роботу по проведенню автотоварознавчого дослідження, позивачем сплачено 1100 грн., що підтверджується товарним чеком (а.с.11, 13).
Відповідно до звіту про оцінку автомобіля № 359 від 24.09.2015 року, проведеного СПД-фізична особа ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1, після його пошкодження при ДТП складає 70 085, 01 грн.; матеріальний збиток складає 39 924,25 гривень (а.с.15-25).
Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до змісту ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеною небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.
Відповідно до преамбули Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Проте, з огляду змісту позову встановлено, що в момент оформлення ДТП у правопорушника ОСОБА_2 договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був відсутній,.
Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що автомобіль, який належить позивачу на праві власності було пошкоджено внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2, цивільна правова відповідальність якого не застрахована, розмір шкоди визначений звітом про оцінку автомобіля, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення на користь позивача із відповідача матеріальної шкоди в розмірі 39 924,25 грн.
У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З урахуванням характеру та обсягу фізичних та моральних страждань перенесених ОСОБА_1 через неправомірні дії ОСОБА_2, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає відшкодуванню із відповідача моральна шкода в розмірі 1000 грн.
Оскільки в розумінні ст. 79 ЦПК України витрати понесені позивачем на проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку не є судовими витратами, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, як втрати, які позивач зазнав для відновлення свого порушеного права до предявлення позову.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 730 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 223, 224-228, 293 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, 39 924 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1100 гривень витрат, понесених за виготовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку та 730 грн. 80 коп. судового збору, а всього 42 755 грн. 05 коп.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко