Справа № 755/1962/16-ц
"11" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Гаврилової О.В.,
при секретарі - Неділько Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29.01.2016 року представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Позов вмотивований тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 25.12.2008 року на підставі домовленості та за згодою власника квартири відповідач була зареєстрована за вказаною адресою. Починаючи з травня 2014 року зв'язок з відповідачем відсутній. ОСОБА_2 не контактує з позивачем, її місцезнаходження не відоме. В спірному приміщенні особисті речі відповідача відсутні. Реєстрація відповідача, яка не проживає в квартирі, покладає на позивача тягар оплат за комунальні послуги, що нараховуються і на відповідача, що порушує права власника майна.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судові засідання, призначені на 12.04.2016р. та 11.05.2016р. не з'явилась, була повідомлена про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подала.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв'язку з неявною сторін.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.10.2002 року (а.с 26).
Згідно довідки форми № 3, виданої ЖБК «Домобудівельник» №185 від 24.11.2015р., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 5).
Як убачається з Актів від 01.09.2014р, 01.03.2015р., 01.09.2015р., складених комісією ЖБК «Домобудівельник», ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає (а.с. 8,9,10).
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, тим більше відповідач не є членом сім'ї власника квартири в розумінні чинного законодавства. Таким чином, позов підлягає задоволенню.
При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн.
На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.
На підставі викладеного, ст. 317, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя