Справа № 524/8895/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - Нестеренка С.Г.

при секретарі - Бельченко Н.Л.

з участю представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Бордюга С.Д., відповідача ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року до суду звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним позовом, в якому зазначав, що між банком та відповідачем 01 лютого 2013 року було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний рахунок та надав платіжну картку з встановленням ліміту кредитування в 20000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав.

Просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 31632,36 грн., який виник станом на 31 липня 2015 року та у повернення сплачені судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Бордюг С.Д. позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Не заперечував, що по факту зняття коштів з рахунку відповідача шляхом доступу до аканту відповідача через мобільний додаток «Приват-24», службою безпеки банку проводилася перевірка, по результатам якої була встановлена лише вина відповідача. Відмовився від збільшення позовних вимог станом на день пред'явлення позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_3 з позовом не погодилися, вважаючи його безпідставним. Пояснили, що поточної заборгованості по кредитній картці відповідач не має, а заборгованість нараховується позивачем на суму 16640 грн., яка була знята шляхом несанкціонованого доступу до акаунту відповідача.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором.

Статтею 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором

боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного

законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем 01 лютого 2013 року було укладено договір без номеру на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк. Відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг позивачем.

Згідно договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленням ліміту кредитної лінії в 20000 (двадцять тис.) грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Фактично між сторонами виникли кредитні зобов'язання і були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобов'язання, строки дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, а також визначено строк позовної давності.

Строк дії платіжної картки було визначено до липня місяця 2016 року.

Відповідач не подавав заяви до банку про закриття карткового рахунку.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки.

Позивачем нараховано відповідачеві борг по кредитним коштам, який станом на 31 липня 2015 року становить 31632,36 грн., з них: заборгованість за кредитом - 18952,50 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 10304,80 грн.; - заборгованість за пенею та комісією - 392,57 грн.; - штраф на суму - 1982,49 грн. (фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 1482,49 грн.).

Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена.

Спір щодо розмірів обчислення сум заборгованості між сторонами - наявний.

Як постає з пояснень відповідача та, що не було спростовано позивачем в особі його керівництва та представника, 16 вересні 2014 року о 06 год. 06 хв. грошові кошти на суму 16640 грн. з кредитної карти відповідача за допомогою мобільного додатку «Приват-24» були перераховані на рахунок інших сторонніх осіб, які у подальшому були одержані невідомою особою шляхом зняття через банкомат у м. Марганці по вул. Київській, 135 Дніпропетровської області. 16 вересня 2014 року відповідач перебував при виконанні трудового завдання на своєму основному робочому місці в ПрАТ «Гірник» з 07 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., а на час перерахування коштів перебував у дорозі до робочого місця.

Відповідач з приводу несанкціонованого доступу до його акаунту та зняття грошових коштів з його особового рахунку за кредитною картою звернувся до позивача та до правоохоронних органів з відповідними заявами.

Позивач не звертався до правоохоронних органів з заявою щодо порушення відповідного кримінального провадження по факту зняття грошових коштів належних саме банку, як стверджував представник позивача у судовому засіданні, які номінально рахувалися на кредитному рахунку відповідача.

Крім того, суд враховує ту обставину, що підставою для нарахування заборгованості за кредитною карткою у відповідача виникло саме внаслідок несанкціонованого зняття грошових коштів на суму 16640 грн., а також, що поточна заборгованість по використанню кредитних коштів відповідачем по кредитній картці - відсутні, що не було спростовано позивачем.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядженняклієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження позову, спростування доводів відповідача та встановлених судом обставин, зокрема, щодо того, що саме відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту та мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вини відповідача у виникненні кредитної заборгованості перед позивачем не має, а звідси відповідач не зобов'язаний нести цивільно-правову відповідальність щодо погашення заборгованості, яку нарахував позивач станом на 31 липня 2015 року.

При цьому, суд врахував правову позицію висловлену Верховним Судом України у Постанові за № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, яка є обов'язковою для застосування судами.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 536, 553-559, 625,626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 14, 57 -59, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 13 червня 2016 року.

Суддя: