Справа № 500/6167/15-ц
Провадження № 2/500/806/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Смокіної Г.І.

при секретарі Рашковій Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» (далі ТОВ «Укрфінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 2440,20 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 18.05.2015 року між ТОВ «Мігфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики за №2015-02-00704 (далі Договір), згідно якого товариство надало відповідачу позику у сумі 250 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Позика взята строком на 20 днів з урахуванням дня отримання коштів. Позичальник зобовязався повернути суму позики та сплатити відсотки за користування позикою 06.06.2015 року в сумі 350 грн. 01.08.2015 року ТОВ «Мігфінанс» було відступлено, а ТОВ «Укрфінанс» набуто право вимоги за вищевказаним Договором. У порушення умов Договору відповідач платежі належним чином не здійснював, у звязку з чим станом на момент звернення до суду заборгованість склала 2440,20 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтвердила той факт, що 18.05.2015 року отримала від ТОВ «Мігфінанс» суму позики в розмірі 250 грн., які необхідні були на лікування сина. Проте пояснила, що повернути кошти можливості не має у звязку з тяжким матеріальним становищем. Вона є пенсіонером, окрім пенсії інших доходів не має.

Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 18.05.2015 року між ТОВ «Мігфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики за №2015-02-00704 (далі Договір), згідно якого товариство надало відповідачу позику у сумі 250 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). (а.с.7).

Згідно видаткового касового ордеру від 18.05.2015 року ОСОБА_1 отримала суму 250 грн.( а.с.8).

01.08.2015 року між ТОВ «Мігфінанс» та ТОВ «Укрфінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/08/2015 (а.с.34).

Відповідно до п.3.1 Договору позичальник зобовязався 06.06.2014 року повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування позикою у сумі 350 грн. Погашення позики та сплата відсотків проводиться разовим платежем.

Згідно п.п.7.1, 7.2, 7.2.1 Договору при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн., у разі невиконання позичальником зобовязань по погашенню позики у терміни, вказані в п. 3.1 договору позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню.

У порушення умов Договору відповідач платежі належним чином не здійснював.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу за Договором №2015-02-00704 від 18.05.2014 року складає у загальному розмірі 2440,20 грн. (а.с.4):

- сума основного боргу 250 грн.;

- 2% за користування грошовими коштами 127 днів 635 грн.;

- штраф за прострочення сплати відсотків 250 грн.;

- пеня 1305,20 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Виходячи зі змісту вищевказаної постанови, положення ч.3 ст.551 ЦК України підлягає застосуванню у разі, якщо розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання (разом із нарахованою індексацією та процентами).

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з того, що сума пені значно перевищує загальний розмір боргового зобовязання разом з відсотками в сумі 885 (250+635) грн., суд вважає за можливе відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України зменшити її розмір до 295 (885/3) грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики від 18.05.2015 року становить 1180 грн., з яких: сума основного боргу 250 грн.; 2% за користування грошовими коштами 635 грн.; пеня 295 грн.

Що стосується вимог про стягнення штрафу за прострочення сплати відсотків в розмірі 250 грн., суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що відповідно до п.п.7.1, 7.2 Договору штраф та пеня сплачуються за порушення строків платежу за Договором, суд вважає за необхідне у задоволенні вимог про стягнення штрафу в розмірі 250 грн. відмовити, оскільки одночасне застосування обох видівцивільно-правової відповідальності суперечить ст.61 Конституції України.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 584,64 (1218Х48/100) грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії КМ№255760, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 17.06.2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» суму основного боргу 250 грн.; 2% за користування грошовими коштами 635 грн.; пеню 295 грн., а всього за договором позики 1180 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії КМ№255760, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 17.06.2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» судовий збір в розмірі 584,64 грн.

В решті частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_2