Справа № 365/795/15-ц Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/3192/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 16.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Іванової І.В., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості ,-

встановила:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

27 листопада .2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23643,07 доларів США на термін до 27 грудня 2021 року та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобовязання відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобовязання виконав повністю та надав відповідачу кредит в розмірі 23643,07 доларів США на визначених умовах. Відповідач свої зобовязання щодо строковості, повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 13.08.2015 року становила 41533,66 доларів США та складається з наступного: 26822,80 доларів США заборгованість за кредитом; 3509,20 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 431,93 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 10769,73 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто заборгованість згідно кредитного договору в сумі 20345,70 доларів США.

Залишок заборгованості відповідача становить 21187,96 доларів США, що за курсом НБУ від 13.08.2015 року становить 452998,58 гривень.

04 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 04 вересня 2012 року укладено договір поруки. Відповідачі за кредитним зобовязанням відповідають як солідарні боржники.

Остаточно, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість згідно кредитного договору № К3JWGK15005340 від 27 грудня 2006 року у розмірі 21187,96 доларів США, що за курсом НБУ від 13 серпня 2015 року становить 452998,58 гривень.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність судового рішення, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що відповідачем не надано доказів погашення заборгованості у повному обсязі чи фактичного виконання рішення суду щодо сплати стягнутої заборгованості, тіло кредиту фактично не сплачено. Крім того, суд не врахував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, а проценти за кредитним договором нараховуються до повного погашення кредиту.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № К3JWGK15005340, згідно умов якого відповідач отримав кредит готівкою в сумі 20000 доларів США на придбання будинку та 3643,07 доларів США на сплату страхових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року стягнуто ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість згідно кредитного договору № К3JWGK15005340 від 27 грудня 2006 року в загальній сумі 20345,70 доларів США, яка складається з : 18902,35 доларів США - заборгованість за кредитом; 1120,53 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 197,31 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 125,51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання.

04 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору № К3JWGK15005340 від 27 грудня 2006 року.

Відповідно до п.1 додаткової угоди, сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору № К3JWGK15005340 від 27 грудня 2006 року, а саме, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту дати підписання Додаткової угоди зменшити на суму 10787, 14 доларів США, але за прострочення позивальником своїх зобов»язань він сплачує штраф у такому ж розмірі. Крім того, сторони виклали п.1 діючого кредитного договору у новій редакції, за якою банк зобовязується надати готові кою через касу на строк до 27 вересня 2014 року у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20000 доларів США на придбання будинку та 17777, 76 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків урозмірі12,12% на рік на суму залишку заборгованості, у розмірі 0,20» від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням про кредитування, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246, кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Тіло кредиту визначається, як основна сума боргу за кредитом без відсотків.

З наданого позивачем розрахунку( а.с.116-124) вбачається, що станом на з 4 вересня 2012 року залишок заборгованості за тілом кредиту збільшився з 16093,4 до 29918,7 доларів США, станом на 13 серпня 2015 року залишок заборгованості за тілом кредиту складає 7920, 46 доларів США, що є різницею між розміром заборгованості, починаючи з дня надання кредиту та стягнутої заборгованості за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року (26822,8-18902,35).

Також розрахунок не містить даних про зменшення пені з 4 вересня 2012 року за додатковою угодою на 10787, 14 доларів США.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов вірного, що позивачем не доведено існування заборгованості за тілом кредиту в сумі 7920,45 доларів США, так як не надано доказів передачі відповідачу готівкою з каси банку кредитних коштів за додатковою угодою від 4 вересня 2012 року.

Такий висновок суду є правильним та таким, що відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що доводи апеляційної скарги не містять жодного спростування висновків суду про неотримання відповідачем кредиту в сумі 7920,45 доларів США; апелянт не надав ні до суду першої, ні апеляційної інстанції меморіального ордеру або іншого письмового доказу

про отримання відповідачем 4 вересня 2012 року за додатковою угодою готівкою з каси банку кредитних коштів у зазначеному розмірі.

Отже, висновок суду про недоведеність позовних вимог про існування заборгованості у розмірі 7920,45 доларів США відповідають обставинам справи. Оскільки вимоги про стягнення відсотків за кредитом, комісій та пені є похідними та обраховуються позивачем виходячи із суми кредиту, суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимог до задоволення не підлягають у повному обсязі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді