АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» в особі представника Мірошник Олени Михайліви

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року

у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне об'єднання «АРСЕНАЛ», ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 грудня 2015 року у справі № 2141/15, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі - ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») звернулося до суду з заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ТОВ «Охоронне об'єднання «Арсенал», ОСОБА_3 про солідарне стягнення з ТОВ «Охоронне об'єднання «Арсенал» та ОСОБА_3 заборгованості в сумі 57 661, 73 грн., 976 грн. третейського збору та 420 грн. у відшкодування витрат, пов'язаних з публікацією оголошення про виклик до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у задоволенні даної заяви відмовлено.

Не погодившись з таким, ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" в особі представника Мірошник О.М. подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про задоволення заяви про видачу виконавчого листа. Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 6 ЗУ «Про третейські суди». Вказує, що судом також порушено вимоги ст. 389-10 ЦПК України, яка визначає вичерпний перелік підстав відмови у видачі виконавчих листів на примусове виконання рішення третейського суду.

В судове засідання сторони не з'явилися. З огляду на положення ч.5 ст.74,ч.5ст.76,ч.2 ст.305 ЦПК України,колегія суддів визнала їх повідомлення належним,а неявку такою ,що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди".

При цьому, районний суд послався на правову позицію Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи №6-64цс15 від 20.05.2015 року та справи №6-856цс15 від 02.09.2015 року.

Проте колегія суддів у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції не може.

Відповідно до ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Як убачається з матеріалів справи, 04.10.2013 року між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «Охоронне об'єднання «Арсенал» було укладено договір про надання банківських послуг № 1/1766846, відповідно до якого ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» надав ТОВ «Охоронне об'єднання «Арсенал» кредит (грошові кошти) у сумі 64 000 грн. з кінцевим строком повернення до 03.102016 року, зі сплатою 13,8 % річних, а позичальник при цьому зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі.

У п. 12 вищевказаного договору сторонами було визначено третейське застереження, відповідно до якого будь-які вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом вказаного третейського суду.

У забезпечення виконання зобов'язання за договором про надання банківських послуг №1/1766846, 04.10.2013 року між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1/1766846 від 04.10.2013 року, відповідно до п. 3 якого ОСОБА_3 поручається перед ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» за повне і своєчасне виконання боргових зобов'язань ТОВ «Охоронне об'єднання «Арсенал».

Відповідно до п. 9 договору поруки, спори в рамках договору поруки підлягають вирішення в постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських банків в порядку, передбаченому третейським застереженням.

12.12.2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мамченко Ю.В. було ухвалено рішення про солідарне стягнення з ТОВ «Охоронне об'єднання «Арсенал» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 57 661,73 грн., 976, 62 грн. у відшкодування третейського суду, а також 420 грн. у відшкодування витрат, пов'язаних із публікацією оголошення про виклик до суду.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Разом з тим, у п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься визначення терміну «споживач» як фізичної особи, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, вищевказаний закон визначає споживачем виключно фізичну особу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» укладало договір про надання банківських послуг з юридичною особою ТОВ «Охоронне об'єднання «Арсенал», а відтак, правовідносини, що виникли між вказаними юридичними особами, не є споживчими та на них не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до рішення Конституційного суд України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/11 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 23 статті 1, абзацу другого частини четвертої, пункту 2 частини сьомої статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII ( 1023-12 ) у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України дія цього Закону поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту),що виникають як під час укладення,так і виконання такого договору.

ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" звернулось до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості як з ТОВ «Охоронне об'єднання «АРСЕНАЛ», яке було позичальником за договором про надання банківських послуг, так і з ОСОБА_3, який уклав із заявником договір поруки у забезпечення виконання зобов'язання за договором про надання банківських послуг ТОВ «Охоронне об'єднання «АРСЕНАЛ».

Поручитель не є споживачем послуг банку, оскільки за договором поруки поручитель не звертається до банку з індивідуальним замовленням та не отримує від банку ніякої послуги, а лише відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника (позиція Верховного суду України у справі № 6-2767цс15 від 19 січня 2016 року).

За тих обставин ,коли суд першої інстанції не у повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для розгляду заяви, не звернув увагу на наведене , чим порушив порядок розгляду питання , його висновки колегія суддів вважає передчасними.

У зв'язку з цим, оскаржувана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року на підставі ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» в особі представника Мірошник Олени Михайліви - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року скасувати з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/1873/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8031/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.