УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Калини О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №755/16865/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів, -

у с т а н о в и в:

05.11.2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №755/16865/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів. Вимоги заяви мотивовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів. Однак, судом не вирішено питання розподілу судових витрат у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Сторони в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши заяву позивача про ухвалення додатково рішення, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява позивача не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів.

При поданні позовної заяви позивач не сплачував судового збору та звернувся до суду за зареєстрованим місцем свого поживання на підставі положень ч. 5 ст. 110 ЦПК України і посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд погодився з такою позицією позивача та враховуючи положення ч. 5 ст. 110 ЦПК України і ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, відкрив провадження у справі ухвалою від 18.09.2015 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів відмовлено.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Як розяснено у п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №1 від 17.10.2014 року, якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Поряд цим, позивач у справі згідно вимог чинного законодавства України був звільнений від сплати судового збору і у задоволенні його позову було відмовлено, при цьому відповідач в процесі розгляду справи жодних вимог про відшкодування йому понесених судових витрат не заявляв.

За наведених обставин заява відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 293, 294 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №755/16865/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення цієї ухвали можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів від дня отримання копії ухвали.

Суддя