17.06.2016 227/220/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Хоменко Д.Є.,
секретаря Малашко С.В.,
позивача ОСОБА_2.,
представника позивача ОСОБА_3.,
відповідача не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на автомобіль,-
ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між ним та ОСОБА_1 (далі також - відповідач) було фактично укладено договір купівлі-продажу автомобіля: марки BMW, моделі 318і, колір сірий, д.н.НОМЕР_1 (далі також - автомобіль) у простій письмовій формі, і відповідач, надалі ухилився від нотаріального посвідчення вказаного договору. Зазначає, що був зупинений співробітниками ДАІ, які після з'ясування обставин повідомили про підробку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль який він придбав. Вважає себе добросовісним покупцем, який не може розпорядитися своїм майном. Вважає, що передання ним грошей і отримання від відповідача автомобіля, є тими діями, які свідчать, що сторони домовились з усіх істотних умов договору. Просить суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнати за ним право власності на автомобіль.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свій позов та просили його задовольнити.
Відповідач був повідомлений належним чином про час ат місце судового розгляду, шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр», але до суду не з'явився про причини своєї неявки не повідомив.
Зважаючи на викладене, за відсутності заперечень з боку позивача, суд на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, розглядає справу на підставі наявних доказів і постановляє заочне рішення.
Заслухавши думку позивача і його представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Під час судового розгляду судом були встановлені наступні обставини справи.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з наступного.
Згідно ч.1, 2 ст.215 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Статтею 203 ЦК України, визначені загальні вимоги чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК України).
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін(ч.1 ст.209 ЦК України).
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається(ч.1,2 ст.220 ЦК України).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.(ч.3 ст.334 ЦК України)
Об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об'єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об'єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об'єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об'єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом (ч.1, 2 ст.178 ЦК України)
У відповідності до змісту п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.
Процедура державної реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку автомобілів регламентується «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. N 1388 зі змінами (далі - Порядок) (у редакції чинній на момент правовідносин).
Відповідно до пункту 8 Порядку передбачено, що Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»)
Пунктом 7 Порядку визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.
Чинним законодавством передбачені наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни, дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ є правочин щодо придбання автомобіля; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором; перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку у підрозділах ДАІ.
Таким чином, як вбачається з вищевказаних приписів законодавства і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному засвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми й одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального оформлення укладеного договору. Між тим, чинним законодавством України не передбачено, що договір купівлі-продажу автомобіля підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а відтак до спірних правовідносин не застосовується ч.2 ст.220 ЦК України, і, як наслідок, вказаний договір не може бути визнаний судом дійсним, оскільки така вимога не відповідає можливому способу захисту цивільних прав та інтересів.
Суд, окремо підкреслює, що хоча допитані в судовому засіданні свідки гр.Железцов М.С. та гр.ОСОБА_4. підтвердили факт написання розписки і передання грошей позивачу, показання вказаних осіб не співпадають з інформацією що міститься у розписці, оскільки дані особи підтвердили передачу позивачу 3000(трьох тисяч) доларів США, між тим, як у розписці, значиться 1500(одна тисяча п'ятсот) доларів США.
Також, як вбачається з матеріалів справи і повідомлень прокуратури відповідач передав позивачу автомобіль з підробленими номерами і кузовом, тобто, вказана особа при укладанні правочину діяла без реального наміру на настання правових наслідків, що обумовлені правочином, (не встановлено, що власником чи належним володільцем автомобіля є відповідач, і що його дії були направлені на передачу у власність автомобіля, а не на заволодіння грошовими коштами позивача шляхом обману) при переданні автомобіля позивачу, що не відповідає приписам ст.203 ЦК України.
При наявності підробленого номера і кузова автомобіля, вказаний об'єкт, є об'єктом обмеженим у цивільному обороті (ч.1, 2 ст.178 ЦК України), оскільки він не може бути зареєстрований у встановленому законом Порядку за вищевказаних обставин, і, як наслідок, не може вільно використовуватись володільцем даного об'єкту без його реєстрації (п.7 Порядку). Це є додатковою перепоною для визнання судом права власності на автомобіль за позивачем.
Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог, слід відмовити у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.169, 224, 212-215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на автомобіль,- відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 17 червня 2016 року.
Повний текст рішення суду виготовлено 21 червня 2016 року у нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя Д.Є. Хоменко