Справа №490/2589/16-ц 14.06.2016 14.06.2016 14.06.2016
Провадження №22-ц/784/1448/16
Категорія: 50 Головуючий першої інстанції: Гуденко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.., ОСОБА_2,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказувала, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25 березня 2014 р. з ОСОБА_5 були стягнуті аліменти на її користь на утримання їх сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 09 жовтня 2013 р. до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Посилаючись на те, що відповідач нерегулярно та не в повному обсязі сплачує аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складає 8 500 грн., позивач просила суд стягнути з нього 2 664 грн. 62 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2016 р. з урахуванням ухвали того ж суду від 16 травня 2016 р. про виправлення описки позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2 278 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує на неповне з'ясування судом обставин справи, а також, що суд не дав оцінку наданим ним доказам, і просить рішення суду скасувати.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на невідповідність її доводів обставинам справи і просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі і є батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, який змінив прізвище на Нефедов (а.с. 13).

На утримання сина з ОСОБА_5 рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25 березня 2014 р. на користь ОСОБА_3 стягнути аліменти в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 09 жовтня 2013 р. до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

На виконання зазначеного рішення 25 квітня 2015 р. Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Згідно наданого державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_7 розрахунку заборгованість по аліментам ОСОБА_5 становить 8 500 грн.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як розяснено в абзаці 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 р., передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 продовжує навчання в Національному університеті кораблебудування імені адмірала Макарова і одночасно є студентом відокремленого структурного підрозділу «Інститут інноваційної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури» (а.с. 11-12).

Відповідачу було відомо про покладений на нього рішенням суду обовязок щодо сплати аліментів, але він сплачував аліменти невчасно, та не у розмірі, визначеному рішенням суду, у звязку із чим утворилась заборгованість.

При цьому відсутність у відповідача постійної роботи, на що він посилається в апеляційній скарзі, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення обовязку, покладеного рішенням суду.

Тому не можна вважати, що заборгованість з оплати аліментів виникла з незалежних від платника аліментів причин і суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстави для нарахування та стягнення пені з відповідача.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 01 червня 2015 р. по справі за № 6-94цс15, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Виходячи з викладеної правової позиції, та розміру заборгованості за кожен місяць, яка визначається як різниця між нарахованою сумою аліментів та сплаченою відповідачем, суд обґрунтовано вважав, що є підстави для стягнення пені за січень-травень та серпень-грудень 2014 р. та січень-липень 2015 р., що становить 2 278 грн.:

За 2014 рік:

за січень 500 грн. х 1% х 31 днів = 155 грн.

за лютий 500 х 1% х 28 день = 140 грн.;

за березень 500 х 1% х 31 днів = 155 грн.;

за квітень 500 х 1% х 30 день = 150 грн.;

за травень 500 х 1% х 31 днів = 155 грн.;

за серпень 500 х 1% х 31 днів = 155 грн.;

за вересень 500 х 1% х 30 день = 150 грн.;

за жовтень 500 х 1% х 31 днів = 155 грн.;

за листопад 500 х 1% х 30 день = 150 грн.;

за грудень 500 х 1% х 31 день = 155 грн.

За 2015 рік:

за січень 500 х 1% х 31 днів = 93 грн.

за лютий 500 х 1% х 28 день = 84 грн.;

за березень 100 х 1% х 31 днів = 31 грн.;

за квітень 300 х 1% х 30 день = 90 грн.;

за травень 500 х 1% х 31 днів = 155 грн.;

за червень 500 х 1% х 30 день = 150 грн.;

за липень 500 х 1%х 31 день = 155 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для нарахування пені за липень 2015 р. у звязку із відсутністю обовязку сплачувати аліменти за цей період відповідно до рішення суду є помилковими, оскільки згідно рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 березня 2014 р. на користь ОСОБА_3 стягнути аліменти в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 09 жовтня 2013 р. до закінчення сином сторін навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, тобто термін виконання обовязку відповідача визначений не датою 01 липня 2015 р., а подією закінчення сином сторін навчання. Судом при цьому встановлено, що на час вирішення спору ОСОБА_8 продовжує навчання у вищих навчальних закладах.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом не враховано надані ним докази щодо сплати аліментів за січень, лютий та березень 2014 р., що є підставою для виключення вказаних місяців з розрахунку пені.

Так, відповідачем на підтвердження виконання своїх обовязкові надавались фотокопії квитанцій (а.с. 29 та а.с. 29 зворот), а саме з наданих копій вбачається проведення оплати на користь ОСОБА_8 у червні 2014 р. (371 грн. та 500 грн.), у липні 2014 р. (500 грн.), у січні 2015 р. (200 грн.), у лютому 2015 р. (200 грн.), у березні 2015 р. (400 грн.) та у квітні 2014 р. (200 грн.). Якість інших копій квитанцій не дозволяє з'ясувати, в яких місяцях, які суми та кому були перераховані. Оригіналів квитанцій відповідачем не надавалось. Тому колегія суддів вважає, що доказів оплати аліментів за інші місяці ОСОБА_5 не представлено і розрахунок пені, з якого виходив суд частково задовольнивши позовні вимоги, відповідає встановленим обставинам справи та наявним доказам.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: