Справа № 203/2149/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 грудня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника позивача та третьої особи - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах», третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пені; за позовом третьої особи з самостійними ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, під час розгляду справи уточнюючи позовні вимоги, остаточно зазначив, що 27.04.2013 року о 10-10 г. Желізняк С.М., керуючи автомобілем Мітсубісі д/на АЕ 8913 СЕ, рухаючись на перехресті вул.Свердлова та вул.Шмідта в м.Дніпропетровську, не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Автомобіль Ніссан д/н НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_3 та в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав значні механічні пошкодження. Вартість відновлювальних ремонтних робіт проведених на СТО ФОП ОСОБА_6 склала 128659 грн. 45 коп., з яких: вартість ремонтних робіт 19985 грн. 25 коп., вартість запасних частин 104603 грн. 20 коп., вартість стоянки автомобілю з 04.07.2013 року по 27.12.2013 року 4071 грн. До вказаного розміру матеріальної шкоди мають бути додані втрати від курсової різниці, які він поніс в звязку із значним зменшенням курсу гривні по відношенню до Євро під час розгляду справи. Так, вартість запасних частин станом на 27.12.2013 року склала 104603 грн. 20 коп., що за офіційним курсом НБУ становить 9563,63 Євро. Станом на день подачі уточненого позову 19.04.2016 року вартість запасних частин за офіційним курсом НБУ становить 275556 грн. 87 коп. Тому втрати від курсової різниці становлять 170953 грн. 67 коп. (275556,87 - 104603,20). Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоду він був змушений понести наступні матеріальні витрати: витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 800 грн.; послуги евакуатора в сумі 1750 грн.; послуги з оцінки вартості кузовних робіт у офіційного дилера Ніссан, зберігання автомобіля у ФОП ОСОБА_7 в період з 17.05.2013 року по 03.07.2013 року, зберігання автомобіля на СТО ФОП ОСОБА_6 в період з 27.04.2013 року по 17.05.2013 року в сумі 3183 грн. Таким чином, всього матеріальні збитки склали 305346 грн. 12 коп.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля НОМЕР_3, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інкомстрах» згідно полісу АЕ/1886832 від 24.04.2013 року, з лімітом відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду 50000 грн., франшизи 1000 грн. 30.04.2013 року він письмово повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та 05.07.2013 року направив заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, останнє до теперішнього часу не виплачено.

Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральної шкоди, оскільки на протязі всієї трудової діяльності він збирав кошти на придбання свого власного автомобілю та вже майже через чотири місяці після його придбання через неправомірну винну поведінку відповідача автомобіль зазнав численних пошкоджень. Вказані події негативно вплинули на його психічний стан та він зазнав психічний переживань через пошкодження майна та стану здоровя рідного сина ОСОБА_5, який перебував за кермом під час дорожньо-транспортної пригоди. Тривала депресія, пригніченість, відсутність душевного спокою в звязку з пошкодженням автомобіля викликали в нього ускладнення стану здоровя, він був вимушений терміново шукати додаткові значні кошти на відновлювальний ремонт, суттєво змінити свої життєві плани та пріоритети, витрачати значний час на збирання необхідних документів для оформлення дорожньо-транспортної пригоди та виплати страхового відшкодування, більше року був позбавлений можливості використання транспортним засобом та користуватись громадським транспортом. Через пошкодження автомобіля було зірвано весілля сина та всі заощаджені кошти його та членів сімї були потрачені на ремонтні роботи. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль було знято з офіційної гарантії, що позбавило його привілеїв з приводу сервісного обслуговування у офіційного дилера Ніссан.

З урахуванням зазначеного позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 85392 грн. 45 коп. матеріальних збитків, 170953 грн. 67 коп. втрати курсової різниці вартості запасних частин, а всього 256346 грн. 12 коп.; компенсацію моральної шкоди в сумі 50000 грн. Також просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» матеріальні збитки в сумі 49000 грн. та пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 09.10.2013 року по 08.09.2014 року в сумі 21388 грн. 15 коп. Окрім цього, стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 10300 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_5 було заявлено позов до відповідача ОСОБА_4, в якому останній послався на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди 27.04.2013 року, що сталась з вини відповідача, від перебував за кермом автомобіля НОМЕР_1 та внаслідок останньої отримав тілесні ушкодження, що завдало йому моральної шкоди, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, глибокому нервовому потрясінні. Він був вимушений відкладати своє весілля на один рік та заяву до РАГСу він був вимушений подавати лише після вирішення питання ремонту автомобіля, на що залучались також кошти батька та рідної сестри. Вказане негативно вплинуло і на його карєру, оскільки офіційно до роботи він мав приступити тільки після шлюбу (в звязку зі віросповіданням). Він є священиком та почуття глибокої пригніченості негативно вплинуло на здійснення ним своєї церковної служби. Через нервовий стрес, який він зазнав потрапивши в аварію, в нього зявився стійкий страх щодо керування автомобілем. З урахування зазначеного ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 компенсацію моральної шкоди в сумі 50000 грн. та покласти на останнього судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3Ф, та третьої особи ОСОБА_5 підтримав заявлені останніми позови та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що останні заявлені без достатніх правових підстав, не підтверджені належними доказами. Так, вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди ґрунтуються на звіті автотоварознавчого дослідження №44/2013 від 04.06.2013 року, виконаного ПП ОСОБА_8, в якому зазначено інший ідентифікуючий номер транспортного засобу, ніж той, що зазначений в свідоцтві про реєстрацію, а також вказаного що дорожньо-транспортна пригода мала місце 17.04.2015 року. Вказане викликає обґрунтовані сумніви щодо обєктивності висновків від ображених у звіті, на якому ґрунтуються і всі інші експертні дослідження. Також є необґрунтованими вимоги позивачів в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки ними не надано доказів наявності причино-наслідкового звязку між протиправною поведінкою та наслідками у вигляді моральної шкоди, а також доказів в обґрунтування такої значної суми відшкодування в розмірі 50000 грн. В частині стягнення витрат на правову допомогу позивачем не надано доказів, які б підтверджували право особи за законом на надання такої допомоги, щодо факту та тривалості надання такої допомоги.

Відповідач в особі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» на неодноразові виклики явку свого представника в судові засідання не забезпечило.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.04.2013 року о 10-10 г. на перехресті вул.Свердлова та вул.Шмідта в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Мітсубісі д/на АЕ 8913 СЕ під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, який належить на праві власності ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2013 року, що набрала законної сили, ОСОБА_4 за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 27.04.2013 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вказані обставини не заперечувались представниками сторін в судовому засіданні та підтверджуються відповідними письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва серії САО 254304 про реєстрацію транспортного засобу Ніссан д/н НОМЕР_2 за ОСОБА_3, довідкою ДАІ, копією постанови суду від 05.06.2013 року (а.с.12,13,14 т.1).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господар-ській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд вважає доведеним факт вини ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 27.04.2013 року та завдання внаслідок неї механічних пошкоджень автомобілю НОМЕР_1, власником якого є позивач ОСОБА_3

Також з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як власника транспортного засобу Мітсубісі д/на АЕ 8913 СЕ, на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інкомстрах» згідно полісу АЕ/1886832 від 24.04.2013 року, з лімітом відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду 50000 грн., франшиза 1000 грн. (а.с.26 т.1).

30.04.2013 року ОСОБА_3 письмово повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та 05.07.2013 року направив заяву про виплату страхового відшкодування. 07.08.2013 оку повторно направляв заяву про виплату страхового відшкодування, яке на теперішній час страховиком не виплачено (а.с.15,18,19 т.1).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійсни-ти страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.12.1 ст.12 зазначеного вище Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

А відповідно до п.36.6 ст.36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В своєму позові позивач ОСОБА_3 ставив питання про відшкодування фактично понесених ним витрат на відновлювальний ремонт належного транспортного засобу, що було здійснено ПП ОСОБА_6 та розмір яких склав 128659 грн. 45 коп.

Факт понесення ОСОБА_3 вказаних матеріальних витрат підтверджується дослідженими судом під час розгляду справи відповідними копіями замовлення-наряду, рахунку на оплату, товарними чеками №12 від 27.11.2013 року та №27 від 11.12.2013 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №620/1 від 27.12.2013 року (а.с.52-54,55-57,58,63,64 т.1).

В свою чергу обґрунтованість понесення зазначених вище витрат на відновлювальний ремонт підтверджується довідкою ДАІ та звітом №44/2013 від 04.06.2013 року ПП ОСОБА_8 з додатками, в яких зафіксовано механічні пошкодження, заподіяними автомобілю НОМЕР_1 під час дорожньо-транспортної пригоди 27.04.2013 року.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника ОСОБА_4 щодо неналежності вказаного звіту, як доказу, з посиланням на те, що у звіті зазначено інший ідентифікуючий номер транспортного засобу, ніж той, що зазначений в свідоцтві про його реєстрацію, а також вказано іншу дату дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вказані обставини не спростовують той факт, що предметом дослідження був саме транспортний засіб Ніссан д/н НОМЕР_2, що вбачається також з фототаблиці, що є додатком до звіту.

Таким чином, суд визнає вказаний звіт автотоварознавчого дослідження №44/2013 від 04.06.2013 року, виконаного ПП ОСОБА_8, належним та допустимим доказом.

З урахуванням зазначеного, враховуючи той факт, що заподіяні позивачу ОСОБА_3 матеріальні збитки до теперішнього часу відповідачами не відшкодовано, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди 27.04.2013 року з вини ОСОБА_4, в розмірі фактично понесених матеріальних витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу в сумі 128659 грн. 45 коп.

В звязку з цим, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» на користь ОСОБА_3 слід стягнути матеріальну шкоду в межах встановленого полісом страхування ліміту відповідальності та за виключенням франшизи, тобто в сумі 49000 грн., а з відповідача ОСОБА_9 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 78659 грн. 45 коп. (128659,45 - 49000), суму франшизи в розмірі 1000 грн. та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 800 грн. (а.с.28,29 т.1), а всього стягнути 80459 грн. 45 коп.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В своєму позові ОСОБА_3 просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 09.10.2013 року по 19.04.2016 року в сумі 21388 грн. 15 коп.

З матеріалів справи вбачається, що заява про страхове відшкодування позивачем була направлена до страхової компанії 05.07.2013 року (а.с.18). Згідно відповіді Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» на вказану заяву зазначено, що остання була отримана страховиком 15.07.2013 року та доказів іншого матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає, що останній день для виплати страхового відшкодування в межах строків, визначених п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплинув 12.10.2013 року та пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування підлягає стягненню за період з 13.10.2013 року по 19.04.2016 року.

З урахуванням цього, пеня за період з 13.10.2013 року по 14.04.2014 року складає 1605 грн. 59 коп. (49000 х 6,50% х 184 дні прострочки / 365). В частині розрахунку пені за наступні періоди, суд погоджується з розрахунком, наведеним позивачем в уточненій позовній заяві.

При цьому, суд враховує, що позивачем вказаний розрахунок проведено виходячи із розміру облікової ставки Національного банку України, а не із розміру подвійної облікової ставки, як це передбачено п.36.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тому, розглядаючи справу у відповідності до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» на користь ОСОБА_3 пені за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 13.10.2013 року по 19.04.2016 року в сумі 21353 грн. 25 коп. Таким чином, з урахуванням відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 49000 грн., всього слід стягнути з вказаного відповідача на користь ОСОБА_3 70353 грн. 25 коп.

В частині заявлених ОСОБА_3 позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_4 втрати від курсової різниці, які він поніс в звязку із значним зменшенням курсу гривні по відношенню до Євро під час розгляду справи та яка полягає у різниці вартості запасних частин за офіційним курсом НБУ на час їх придбання та на час розгляду справи, суд враховує, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування матеріальних збитків, що складаються, зокрема, із вартості придбаних та замінених запасних частин, під час відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, проведеного ПП ОСОБА_6 в період з 04.07.2013 року по 27.12.2013 року, тобто щодо відшкодування фактично понесених позивачем у вказаний період матеріальних витрат.

А тому, суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення курсової різниці в сумі 170953 грн. 67 коп. між вартістю запасних частин на час їх придбання позивачем та їх вартістю у порівнянні із курсом Євро на час предявлення уточненого позову.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_3Ф, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 витрат на послуги евакуатора, наданих ПП ОСОБА_10 в сумі 1750 грн.; витрат в сумі 3183 грн. за послуги з оцінки вартості кузовних робіт у офіційного дилера Ніссан, зберігання автомобіля у ФОП ОСОБА_7 в період з 17.05.2013 року по 03.07.2013 року, зберігання автомобіля на СТО ФОП ОСОБА_6 в період з 27.04.2013 року по 17.05.2013 року; оскільки позивачем у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не надано доказів щодо понесення вказаних витрат та, що ці витрати позивач був змушений понести саме внаслідок неправомірних дій відповідача після дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також

ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, під час дорожньо-транспортної пригоди 27.04.2013 року за кермом належного ОСОБА_3 транспортного засобу Ніссан д/н НОМЕР_2 перебував його син ОСОБА_5, який внаслідок пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджується наданими останнім медичними довідками щодо обстеження та проходження лікування (а.с.173,174-175 т.1), висновком судової медичної експертизи №3243е від 25.08.2016 року (а.с.85-87 т.2).

З огляду на зазначене та характер тілесних ушкоджень, суд вважає доведеним, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 було заподіяно моральну шкоду, що полягає в негативних емоціях та стресі, які він пережив під час дорожньо-транспортної пригоди; в фізичних стражданнях, внаслідок отриманих травм та фізичного болю, які він зазнав під час пригоди; в порушенні звичайного ритму життя, в зв'язку з отриманими травмами та необхідністю лікування, вишукуванням коштів для цього.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню та на його користь з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн., частково задовольнивши позовні вимоги.

Що стосується заявлених позивачем ОСОБА_3 вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що обставини та доводи позивача, наведені ним в обґрунтування вказаних вимог, обєктивно матеріалами справи не підтверджуються та за відсутності доказів в розумінні ст.57 ЦПК України, не можуть визнаватись судом самі по собі достатніми для задоволення позовних вимог.

Надані позивачем медичні довідки щодо перебування на стаціонарному лікуванні в Центрі реабілітації зору та довідку щодо проведення МРТ (а.с.70,71) суд не вважає належними доказами в цій частині, оскільки останні не містять медичних висновків що виявлені у ОСОБА_3 вади здоровя, стали причиною або наслідками дорожньо-транспортної пригоди 27.04.2016 року, а лише містять посилання на це самого позивача при зверненні до лікарні.

За вказаних вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір в сумі 804 грн. 59 коп.; а з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» на користь ОСОБА_3 - судовий збір в сумі 703 грн. 53 коп.

Також слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідні розяснення надані в п.п.47,47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Позивачем ОСОБА_3 було заявлено про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в сумі 10300 грн. Проте, не зазначено з чого ці витрати складаються, ким надані.

Так. останнім під час розгляду справи було надано договір від 06.06.2013 року між ним та ТОВ «Юридична Компанія «Основа» про надання юридичних послуг з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27.04.2013 року, в якому ціна за надані послуги визначена в розмірі 10000 грн. (а.с.49-50 т.1).

Також позивачем надано договір від 28.08.2014 року між ним та ПП «СВ ТРАСТ» про надання юридичних послуг у розглядаємій справі, до якого додано акт про надані послуги від 02.10.2014 року та квитанцію про оплату послуг у визначеній в договір сумі 8000 грн. (а.с.184-187 т.1).

Разом з тим, до договору від 06.06.2013 року не надано будь-яких доказів щодо його фактичного виконання, переліку наданих послуг, витраченого часу та підтвердження оплати за договором.

Не містить даних щодо конкретизації наданих юридичних послуг, витраченого часу та відповідного розрахунку з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і акт від 02.10.2014 року, наданий до договору від 28.08.2014 року.

Крім того, представництво інтересів позивача ОСОБА_3 в суді забезпечував представник за нотаріально посвідченою довіреністю.

В звязку з цим, суд приходить до висновку що в стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу в сумі 10300 грн. позивачу слід відмовити за недоведеністю цих вимог належними доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23,988,990,1167,1187,1188,1192,1994 ЦК України, ст.ст.3,12,22, 29,36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.10,11,27,31,57-61,84,88,169,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах», третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 78659 грн. 45 коп., суму франшизи в розмірі 1000 грн., витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 800 грн., а всього стягнути 80459 грн. 45 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 49000 грн., пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 13 жовтня 2013 року по 19 квітня 2016 року в сумі 21353 грн. 25 коп., а всього стягнути 70353 грн. 25 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 804 грн. 59 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 703 грн. 53 коп.

Позов третьої особи з самостійними ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак