Справа 206/6536/15-ц
Провадження 2/206/134/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Сухоруков А.О.,

при секретарі: Колісник В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення аліментів на повнолітнього сина на період навчання, -

в с т а н о в и в:

02 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що перебував із відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 17.08.1996 року по 28.09.2010 року, від якого мають дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 01.09.2012 року ОСОБА_3 навчається у Дніпропетровському технікумі зварювання та електроніки імені ОСОБА_4 на 4 курсі денного відділення. Відповідач ОСОБА_2 має можливість надавати допомогу, знаходиться у працездатному віці, фізично здорова. Нікому іншому аліментів не платить. В добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на дочку відповідач не бажає, що і слугує підставою для звернення позивача із цим позовом до суду.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як досягнення сином 23 років. (а.с. 1-2).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився про дату час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений, його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася про дату час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена, її представник ОСОБА_6 щодо задоволення позову заперечувала, пояснила, що у відповідача не має можливості платити аліменти на навчання сина, оскільки перебуває в декретній відпустці, у неї є дитина, якій півтора роки, вона сама є такою, що потребує допомоги. Зараз не має можливості влаштуватися. Відповідач здійснює догляд за своєю матірю та бабусею. Відповідач отримує лише допомогу від держави, іншого доходу у неї не має.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що мешкає разом з батьком. Не знав, що відповідач, його мати, проживає з чоловіком від якого у неї дитина. Його батько, позивач, утримує його. Відповідач йому через пошту переправляла 300 грн., що бувало нечасто. Від матері особливої допомоги не отримував. Батько постійно йому допомагає. Зазначив, що йому відомо, що у бабусі був інсульт, друга бабуся приїхала з Росії та залишалася в Україні. Бабуся потребує догляду, вона погано пере двигається. На даний час він сам не може працювати, оскільки на даний час навчається. Останній раз його мати прислала 600 грн. в кінці грудня 2015 року. Вказав, що не знає чи може його мати сплачувати аліменти на його навчання. Гроші, які будуть стягуватися з відповідача, потрібні батьку для оплати навчання сина.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 402856 від 10 вересня 1997 року (а.с. 4)

ОСОБА_3 навчається на бюджетній основі, четвертому курсі, денному відділенні з 01.09.2012р. до 30.06.2016 року у Дніпропетровському технікумі зварювання та електроніки ім. Є. О. Патона, що підтверджується довідкою № 1942 від 19.10.2015 року (а.с. 5). Наразі проживає із позивачем в будинку № 97 по вул. Підгірна у м. Дніпропетровську (а.с. 5).

Із довідки Самарського відділу державно виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 931833 від 10.09.2015р. слідує, що відповідач ОСОБА_2 станом на 15.08.2015р. має заборгованість по виплаті аліментів в сумі 30293,09 грн. за виконавчим листом №2-1915/11 від 06.01.2012 року. (а.с. 7).

ОСОБА_2 є матірю дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 501137 від 11 липня 2014 року (а.с. 23).

ОСОБА_8 є матірю ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕВ № 345122 від 30.06.1977 року (а.с. 26).

ОСОБА_9 змінила своє дошлюбне прізвище на ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 017664 від 17.08.1996 року (а.с. 26).

З 14.05.2013 по 05.06.2013р. ОСОБА_8 проходила лікування в КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується епікризом з історії хвороби №4681/2013 (а.с.28).

ОСОБА_3 отримує стипендію, загальна сума доходу за період з 01.09.2012р. по 31.01.2015р. склала 25952грн. 41 коп., що підтверджується довідкою про доходи, виданої Дніпропетровським технікумом зварювання та електроніки ім. Є. О. Патона. (а.с. 46).

З відповіді на запит суду №3198/04-64-11-01 від 10.02.2016р. вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_2 в ЦБД ДРФО відсутня. (а.с. 52).

Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

Положеннями ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тобто як встановлено диспозицією ст. 199 СК України, право на утримання аліментів на повнолітню дитину виникає тільки за певних необхідних умов. Першої умовою є те, що повнолітня дитина у віці від 18 років до 23 років має навчатися у звязку з чим потребувати матеріальної допомоги, а другою умовою є фінансова спроможність батьків надавати допомогу на утримання дитини. У разі настання таких обставин, утримання повнолітніх дітей на період їх навчання до 23 років є для батьками саме обовязком.

У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як розяснено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

На підставі ч.2 ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як видно з доводів представника відповідача та наданих нею відповідних письмових доказів, відповідач не відмовляється від підтримки сина, але не має можливості сплачувати аліменти. Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував, що його мати періодично направляла йому гроші на його утримання.

25 червня 2014 року у відповідача народилася дитина ОСОБА_7. Відповідач не працює у звязку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також відповідач має батьків - пенсіонерів, які потребують її матеріальної допомоги.

В справі відсутні переконливі докази, які б свідчили про розмір доходів відповідача та наявність у неї можливості надавати допомогу на навчання.

З урахуванням всіх обставин, які мають значення для справи та надані докази, суд приходить до висновку про неможливість відповідача сплачувати аліменти на навчання сина.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Керуючись ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом неодноразово розяснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182-183, 199-200 СК України, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков