Справа № 209/822/16-ц
Провадження № 2/209/744/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участю секретаря Шепель О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, про розірвання договору, стягнення сплаченої за товар грошової суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: розірвати договір від 28.02.2016 року № AG-2801 L, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1; стягнути з відповідача на його користь вартість оплаченого товару за договором від 28.02.2016 року № AG-2801 L у сумі 7288,40 грн., спричинену моральну шкоду в розмірі 1500 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір підряду № AG-2801 L, щодо виготовлення та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій. Вартість виробу складає 15928 грн. В день укладення договору ним було сплачено 50 грн. авансу та часткову вартість виробів на суму 7288,40 грн. Після ознайомлення зі змістом договору ним було встановлено, що договір не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів, та не містить істотних умов, які мають бути погоджені сторонами. На його письмові заяви про розірвання договору та повернення вартості сплаченого товару відповідач не відповідає. Врегулювати спір мирним шляхом відповідач не бажає.

Позивач в судовому засіданні уточнив свої позовні вимоги, повідомивши, що просить стягнути з відповідача по справі на його користь сплачені ним кошту по договору в сумі 6960 грн. та 50 грн. завдатку. Пояснив, що на теперішній час ні коштів ні товару він не отримав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення уточнених вимог, пояснив, що позивач порушив умови договору, оскільки за укладеним між сторонами договором підряду № AG-2801 L 28.02.2016 року, позивач зобов'язався сплатити вартість замовлення в сумі 15928 грн., а відповідач після повної оплати зобов'язався поставити замовлені ПВХ конструкції позивачу. До теперішнього часу позивач лише частково сплатив 6960 грн., повна оплата відсутня. За вказані кошти позивача відповідачем були замовлені і вироблені ПВХ конструкції, які доставлялися позивачу на адрес, але останній відмовився їх приймати, бажаючи розірвання договору і повернення коштів. Письмових вимог відповідач не отримував, докази відправки позивачем відсутні, є лиша 1 заява позивача, яку отримано 23.03.2016 року, і на яку позивачу надано відповідь. Вважає, що позивач не виконав умови договору, сплативши лише частково 6960 грн., а тому відповідач за умовами договору не зобов'язаний здійснювати поставку замовлення до повної оплати позивачем боргу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав:

В ході судового розгляду встановлено, що 28.02.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 було укладено договір побутового підряду № AG-2801 L, щодо виготовлення та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій. Вартість виробу складає 15928 грн. В день укладення договору позивачем було сплачено 50 грн. авансу та часткову вартість виробів на суму 6960 грн. (а.с. 5, 6, 8).

За умовами договору № AG-2801 L від 28.02.2016 року, позивач зобов'язався сплатити вартість замовлення в сумі 15928 грн. (п. 3.1), а відповідач зобов'язався після повної оплати позивача поставити йому замовлені ПВХ конструкції протягом 30 днів (п. 3.2).

Як встановлено в судовому засіданні, 18.03.2016 року позивач виявив бажання відмовитися від укладеного договору № AG-2801 L від 28.02.2016 року та повернути сплачені кошти в сумі 6960 грн. і аванс в розмірі 50 грн., що підтверджується письмовою вимогою від імені ОСОБА_1 про розірвання договору від 18.03.2016 року, підписаною ОСОБА_3 (а.с. 9-10, 11).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 26.03.2016 року відповів позивачу листом на його звернення (а.с. 24-26), згідно якого повідомив, що 22.03.2016 року виконавцем були виконані замовлені роботи за договором підряду № AG-2801 L від 28.02.2016 року, 23.03.2016 року заводом-виробником була здійснена доставка на адресу позивача замовлених конструкцій, однак з невідомих причин позивач відмовився їх прийняти. Також, позивачу було запропоновано сплатити відповідачу суму боргу в розмірі 8968 грн. та отримати у своє користування замовленні ПВХ вироби.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 порушив умови п. 3.1 договору № AG-2801 L від 28.02.2016 року, оскільки оплата послуг відповідача була здійснена не в повному обсязі, залишилась несплаченою сума по договору в розмірі 8968 грн.

Позивачем не надано суду доказів того, що саме з вини відповідача був не виготовлений або не доставлений замовлений товар у вигляді конструкцій ПВХ у встановлений договором строк. Поважні причини для розірвання укладеного між сторонами договору, позивачем не зазначені, та докази на їх підтвердження не надані.

Твердження позивача щодо його звернення до відповідача з вимогою про розірвання договору і повернення сплачених коштів у чотирнадцятиденний термін з дня укладення договору, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання матеріальної шкоди; інші юридичні акти.

Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК, сторони є вільними в укладенні договору та самостійно визначають розмір плати і порядок розрахунків. Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати.

Виконання договірного зобов'язання - це процес, завдяки якому реалізуються (здійснюються) права і обов'язки сторін зобов'язання. Виконання договору побутового підряду регулюється загальними нормами ЦК України щодо виконання зобов'язання (статті 526-545 ЦК) та щодо виконання договору підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно ч. 2 ст. 867 ЦК України, замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті.

Згідно ч. 3 ст. 869 ЦК України, замовник має право вимагати розірвання договору побутового підряду та відшкодування збитків, якщо внаслідок неповноти або недостовірності інформації, отриманої від підрядника, був укладений договір на виконання робіт, які не мають тих властивостей, які мав на увазі замовник.

Згідно ч. 1, 2 ст. 873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями.

Під час розгляду справи, судом згідно ч. 4 статті 10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясуванню щодо обставин спору роз'яснено сторонам їх права та обов'язки, і попереджено про вчинення або не вчинення процесуальних дій для здійснення їх прав.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахування встановлених судом обставин, пояснень сторін, досліджених судом доказів, що наявні в матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги позивача не доведеними, оскільки останнім не подано будь-яких доказів на підтвердження обставин неповноти або недостовірності інформації, отриманої від підрядника, чи відсутності у замовленні тих властивостей, які мав на увазі замовник, а тому позовні вимоги позивача в частині розірвання договору та стягнення вартості оплаченого товара задоволенню не підлягають.

Статті 872, 873 ЦК України, які регулюють права замовника та оплату за договором побутового підряду, не передбачають права на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», який теж поширюється на відносини, що виникають з договору побутового підряду, споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами) у випадках, передбачених законодавством.

За змістом п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», право споживача на відшкодування моральної шкоди виникає у разі, коли така шкода заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Позивач вказував, що моральна шкода заподіяна переживаннями, настала через незаконні дії виконавця робіт за договором побутового підряду, а не внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Сам укладений сторонами договір побутового підряду такого правового наслідку неналежного виконання робіт підрядником, як відшкодування моральної шкоди, також не передбачає.

Отже, оскільки судом не встановлено факту заподіяння позивачу шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) чи отримання ним небезпечних для життя і здоров'я людей товарів, ні законом, ні договором його право на відшкодування моральної шкоди не передбачено, мається необхідність відмовити позивачу в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 627, 865, 867, 869, 873 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212- 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, про розірвання договору, стягнення сплаченої за товар грошової суми - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.В. Замкова