Справа № 300/558/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Панька В.Ф., Собослой Г.Г.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 26 вересня 2016 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів у твердій грошовій сумі, -

у с т а н о в и л а :

Так, 30.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що судовим рішенням Воловецького райсуду від 28.11.2014 року стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх трьох дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.11.2014 року і до досягнення найстаршою дитиною повнолітнього віку. Проте, 30.03.2016 року ОСОБА_3 за власним бажанням звільнився з роботи в КП Дарницьке лісопаркове господарство, та аліменти припинив сплачувати. Внаслідок чого, починаючи з 06.01.2016 року по час звернення у суд із позовом утворилась заборгованість, яка станом на червень 2016 року становила 7782,54 гривні. ОСОБА_3 на обліку в центрі зайнятості та в управлінні соціального захисту населення, не знаходиться, а періодично перебуває на заробітках. Оскільки, неможливим стало стягнення з ОСОБА_3 аліментів у відсотковій частці від доходу, а тому, просила суд, ухвалити рішення, яким визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі зі стягненням з ОСОБА_3 по 1500,0 гривень щомісяця на кожну дитину до досягнення повноліття. На підставі наведеного і просила задоволити позовні вимоги.

Рішенням Воловецького районного суду від 26.09.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1, відмовлено у повному обсязі в звязку із тим, що є недоведеним та необґрунтованим.

Не погоджуюсь з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Мотивує скаргу тим, що після припинення спільного проживання подружжя, їх троє дітей залишилось проживати з нею. Але, власного житла немає та не може самотужки справитись з належним матеріальним забезпеченням дітей. ОСОБА_3 має відповідні можливості для утримання дітей, але свої доходи, що є неофіційними від неї приховує, та від участі в утриманні дітей ухиляється, і заборгував раніше стягнуті з нього аліменти. На даний час, ОСОБА_3 постійного сталого заробітку немає, отже, аліменти повинні стягуватись у твердій грошовій сумі, яка була б достатньою для матеріального забезпечення дітей. А звідси, рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, підтримали вимоги скарги з тих підстав, які в ній наведені.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, заперечили вимоги скарги, і просили відхилити таку, так-як рішення суду є законним.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення суду.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. А згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не навела доказів того, що ОСОБА_3 має нерегулярний, мінливий дохід, чи що отримує частину такого в натурі. А тому, заявлені вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Але з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначена норма передбачає, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Та являється при цьому особистим, індивідуальним обовязком, і не залежить, ні від віку батьків, чи їх фізичного стану, а ні від матеріального становища.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно судового наказу Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року, ОСОБА_3 зобовязаний сплачувати аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.11.2014 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а.с. 58.

Відповідно до довідки № 336 від 12.05.2016 року КП Дарницьке лісопаркове господарство ОСОБА_3 згідно наказу № 118-к від 30.03.2016 року звільнений за власним бажанням з 01.04.2016 року, а.с. 18.

Як убачається із Розрахунку по сплаті аліментів станом на час перегляду рішення суду першої інстанції, розмір заборгованості по аліментам становить загальну суму 6594,14 гривні, а.с. ___ .

Згідно довідки Воловецького районного центру зайнятості від 10.06.2016 року № 289, ОСОБА_3 не перебуває на обліку в районному центрі зайнятості, а.с. 16.

Також довідками управління соціального захисту населення Воловецької райдержадміністрації від 17.06.2016 року № 522 та від 12.07.2016 року № 1203/06 стверджено, що ОСОБА_3 не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення, і не отримує будь-якого виду допомогу, в тому числі й по догляду за інвалідом, а.с. 17, 34.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, та сталого розміру заробітку.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За цих обставин, ОСОБА_1 набула права на звернення до суду із позовом про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, замість визначеної судом частки від заробітку (доходу) батька.

Судовим рішенням, станом на 24.11.2014 року вже було визначено розмір аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Проте, станом на час перегляду даної цивільної справи, змінились обставини по забезпеченню утримання трьох неповнолітніх дітей сторін, та розмір матеріального забезпечення.

Так, ст. 7 ЗУ Про Державний бюджет України на 2016 рік установлено в 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1330 гривень, з 1 травня - 1399 гривень, з 1 грудня - 1544 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень.

Таким чином, починаючи з 1 травня 2016 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить - 1531 гривню.

Даним мінімальним розміром прожиткового мінімуму на одну особу, держава визнає право кожної дитини на той мінімальний рівень забезпечення життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. А батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Для повноцінного розвитку дітей сторін, такі потребують значних витрат на харчування, одяг, взуття, засоби гігієни та інтелектуальний розвиток. Але у всякому випадку такі витрати сторін на утримання дітей не повинні бути меншими за мінімальний прожитковий мінімум.

Доходи ОСОБА_1 не являються такими, які б забезпечували як позивачці, так і її трьом неповнолітнім дітям мінімальним розміром прожиткового мінімуму на одну особу, що стверджується довідкою відділу освіти Воловецької РДА від 19.09.2016р. № 191 про доходи, а.с. 68.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таке ж розяснення наведено і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів - розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального, чи сімейного стану, погіршення, чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст статей 181 і 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Стосовно доводів ОСОБА_3 із приводу того, що його матеріальне становище погіршилось, переніс декілька операцій, та наявність на утриманні батьків, колегія суддів виходить із наступного.

ОСОБА_3 надав суду виписки із медичної картки стаціонарного хворого про те, що з 27.12.2015 року і по 08.01.2016 року перебував на стаціонарі з діагнозом кіста лівого ліктя, та з 04.04.2016 року по 12.04.2016 року перебував на стаціонарі з діагнозом правобічна пахова грижа, а.с. 46, 47.

На стаціонарі перебував у першому випадку 13 днів, а у другому 9 днів, що свідчить про не складність та не тяжкість здійснених операцій, які не мають наслідків для здоровя у подальшому, та не являються перепоною для здійснення матеріального утримання неповнолітніх дітей.

Відносно наявності у ОСОБА_3 на утриманні батьків, то дана обставина належними доказами не доводиться, і такі отримують соціальну пенсію, та забезпечують себе самостійно. А крім цього, наявність батьків, які потребують утримання не може являтись відповідною підставою для відмови малолітнім дітям у їх належному матеріальному забезпеченні, батьком, хоча б на рівні мінімального прожиткового мінімуму.

А звідси, не дивлячись на зазначені доводи, ОСОБА_3 повинен забезпечити своїм неповнолітнім синам мінімальний прожитковий мінімуму в частині, яка припадає на одного з батьків дитини. Виходячи з даної вимоги законодавства, колегія суддів схиляється до думки, що розмір аліментів можливо встановити у сумі 750 гривень, щомісячно на одну дитину, що буде становити тверду грошову суму, яка буде становити ту половину від мінімального прожиткового мінімуму, яка припадає на одного з батьків дітей, та відповідатиме тим матеріальним можливостям, які має ОСОБА_3.

Інших обставин, які б мали істотне значення для визначення іншого розміру аліментів у твердій грошовій сумі, колегією суддів не встановлено. Так-як це тоді не буде забезпечувати дітям той необхідний мінімум за відсутності якого фізіологічно не змогли б розвиватись та отримати мінімальний рівень життя.

За цих обставин, усунення ОСОБА_3 від надання синам достатньої матеріальної допомоги не може являтись перепоною для останнього по невиконанню ним свого обовязку з належного утримання дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки, діти сторін є повністю залежними від надання їм батьками хоча б мінімального матеріального забезпечення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального й матеріального права, а це у відповідності до вимог пунктів 3 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду, та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а.с. 1, 84.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Зважуючи на викладене та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2, задоволити частково.

Рішення Воловецького районного суду від 26 вересня 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Розмір аліментів, визначений судовим наказом Воловецького районного суду від 28 листопада 2014 року змінити, стягнувши з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, 09.01.2001р.н., ОСОБА_6, 09.03.2006р.н., і ОСОБА_7, 28.08.2009р.н. у твердій грошовій сумі в розмірі по 750,0 гривень на кожну дитину, щомісячно починаючи з 02 листопада 2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу аліментів у твердій грошовій сумі по 750,0 гривень на кожну дитину за один місяць.

У решті позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, суму в розмірі 1157,55 гривень, судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ________________ Судді : _______________

_______________