Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилалось на те, що 05 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно із яким банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 16 650 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та терміном повернення до 05 березня 2015 року.

Відповідно до додаткової угоди від 13 жовтня 2008 року ставка збільшена до 16 % річних.

Позивач зазначав, що позичальник не виконала своїх зобов'язань за договором щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів та станом на 16 травня 2014 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 350,42 доларів США та 17 506 грн 06 коп.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором.

Враховуючи викладені обставини, позивач із урахуванням уточнень просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 16 вересня 2015 року в сумі 25 047,59 доларів США, з яких: 13 213,94 долари США - сума простроченої заборгованості за кредитом, 11 833,65 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами та 54 010 грн 07 коп. - 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 січня 2016 року, позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 9 389,93 доларів США та 11 415 грн 50 коп. У решті позову ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 05 березня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно із яким остання отримала кредит у розмірі 16 650 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та терміном повернення до 05 березня 2015 року.

Додатковою угодою від 13 жовтня 2008 року ставка збільшена до 16 % річних.

Із метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05 березня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно із яким поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 16 вересня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 25 047,59 доларів США, з яких: 13 213,94 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом, 11 833,65 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками, 54 010 грн 07 коп. - 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього.

Відмовляючи у задоволенні вимог до поручителя, суд дійшов висновку про те, що порука ОСОБА_4 припинилась в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що судом правомірно зроблено розрахунок заборгованості з урахуванням строку позовної давності та висновок про припинення поруки з моменту підписання додаткової угоди між позивачем та ОСОБА_3 13 жовтня 2008 року.

Такий висновок судів є правильним.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі № 6-1172цс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Встановивши, що між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з якою збільшено розмір ставки за кредитом з 12,50 % річних до 16 % річних, додаткову угоду поручитель не підписувала, доказів того, що її було повідомлено про зміну умов основного зобов'язання, банком не було надано, суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення договору поруки з моменту підписання додаткової угоди між позивачем та ОСОБА_3 13 жовтня 2008 року та правомірно відмовили у задоволенні позову в частині вимог до поручителя.

Посилання у касаційній скарзі на те, що вимогу до поручителя пред'явлено з дотриманням строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не були предметом розгляду даної справи, суди припинили поруку на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Висновки судів щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, проведеного з урахуванням строку позовної давності, також відповідають обставинам справи та узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик