Справа № 317/2375/16-ц
пр. № 2/317/912/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

при секретарі Капто Д.А,.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Балабинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом, в якому зазначила, що 02.12.2000 року померла її бабуся ОСОБА_2, після смерті якої залишилось спадкове майно в вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: смт. Балабине вул. Урицького, 156 Запорізького району Запорізької області.

Спадщину, відкриту після смерті бабусі позивачка прийняла, як спадкоємиця за заповітом, своєчасно та належним чином, в звязку з чим Запорізькою районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №257/2001 рік.

Однак, при оформленні спадкових прав, зясувалось, що за спадкодавцем не був зареєстрований належним чином спадковий житловий будинок, тому нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори 31.03.2016 року була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з чим позивачка звернулася до суду з позовом за захистом своїх порушених спадкових прав.

В судове засідання позивачка та її представник не зявились, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують.

Відповідач територіальна громада Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області надала суду заяву про відсутність будь-яких заперечень щодо позову, з позовними вимогами згодні в повному обсязі, просять розглянути справу в відсутність їх представника.

Запорізька районна державна нотаріальна контора надала суду спадкову справу № 257/2001 рік , відкриту після смерті ОСОБА_2, просять суд розглянути справу в відсутність їх представника.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Оскільки, правовідносини по спадкуванню відкрились в 2000 році, то при розгляді спору необхідно керуватись нормами ЦК УРСР 1963 року. На підставі п. 4 Заключних та перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року вбачається, до правовідносин, які виникли до вступу в законну силу діючого ЦК, застосовуються норми ЦК УРСР в редакції 1963 року .

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року, кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одному або декілька особам.

Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до п.п. 14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла 02.12.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія 1-ЖС №188777, виданим Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області.

Відповідно наданого суду заповіту, який був посвідчений 08.07.1994 року секретарем Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області та зареєстрований за реєстровим №99, вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, згідно якого: все належне їй на час смерті майно вона заповідала позивачці.

Відповідно наданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою спадкової справи №257/2001 рік вбачається, що спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_2, померлої 02.12.2000 року прийняла за заповітом своєчасно та належним чином ОСОБА_1

Відповідно до Постанови про відмову в вчиненні нотаріальної дії, виданої Відповідно до Постанови про відмову в вчиненні нотаріальної дії, виданої 31.03.2016 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 02.12.2000 року ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими спорудами в смт. Балабине вул. Урицького, 156 Запорізького району Запорізької області відмовити в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відповідно до п.3.1. ОСОБА_3 спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Вирішуючи питання щодо наявності у спадкодавця права власності на спадковий житловий будинок, необхідно встановити час та підстави виникнення такого права, а також належність правовстановлюючих документів спадкодавцю.

Судом встановлено, що правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку ОСОБА_2 в час побудови 1947 рік ( побудований будинок разом з господарськими спорудами) були врегульовані нижченаведеними нормами права та підзаконними нормативними актами.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок.

Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок.

Згідно п. 4 розділу «Спори про право власності та інші речові права» Висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року, «за змістом статей 2,3 Закону України від 01.07.2004 року №1952- 1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на обєкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва ( постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. у справі №6-54цс12)».

Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальні (садибні) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність таких обєктів вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

З урахуванням факту побудови будинку спадкодавцем в 1947 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013 року суд вважає, що за ОСОБА_1 може бути визнане право власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом.

Суд вважає, що на 1947 рік ОСОБА_2 набула право власності на зазначений будинок у встановленому законодавством України, що діяв на час набуття права власності і ОСОБА_1, як її спадкоємець за заповітом має право на його спадкування згідно закону.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 року (тобто будинок побудований в 1947 році), згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст.2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності в тому числі на майно, одержане внаслідок успадкування.

Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обовязковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації.

В той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Така є позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК».

Відповідно до ст. 392 ЦК України у діючій редакції, власник майна може подати позов про визнання його права власності.

Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна.

Вищезазначене призводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,15, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 524, 530, 548,549 ЦК УРСР, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Балабинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: смт. Балабине вул. Урицького, 156 Запорізького району Запорізької області, а саме, на: житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», паркан №1, ? частину колодязя.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р.В. Мінгазов