н/п 2/490/2147/2016 Справа № 490/4886/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого- судді Гуденко О.А.,

при секретарі-Гудковій Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду до відповідачів із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на ? частку квартири за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, будинок, 157, квартира №3 та ? частку квартири з гаражем за адресою: м. Миколаїв, вулиця Севастопольська, будинок, 175, квартира №5.

Позивач просив про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідачів надав суду заяви про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, позовні вимоги визнає.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

15 серпня 1961 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_4, після чого остання змінила прізвище на «Коптіна».

14 травня 2005 року ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу квартири від 14.05.2005 року).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.05.2006 року, ОСОБА_5Д належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.06.2006 року.

За час свого життя, 13 грудня 2006 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві власності частку квартири за номером 5 по вул.Севастопільська,175 та належну їй частку квартири за №3 по пр.Леніна,157, заповіла сину ОСОБА_2, а належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, а також земельну ділянку до цього будинку, що знаходяться за адресою:с.Морське Березанського району Миколаївської області по вул. Десантників,19-А, заповіла сину ОСОБА_3

20 березня 2008 року ОСОБА_5 померла.

При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачу 18.09.2015 року постановою нотаріальної контори відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через недоведеність визначення обєктів нерухомого майна в заповіті та згідно правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2016 року було визначено, що ОСОБА_1 належить ? частка у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, та на квартиру з гаражем за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право власності, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності.

У відповідність зі ст. 88ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст.14,209,212-215ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири за адресою: АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири з гаражем за адресою: АДРЕСА_6.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.