08.06.2016 Єдиний унікальний номер 205/2109/15-ц
Справа № 2/205/171/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Я.О. Сахончик

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно придбаного майна, послуг та відшкодування понесених витрат, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач 24 березня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що 17 березня 2014 року, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, позивач придбала ? частину нежитлового приміщення будівлі магазину № 146 «Продукти», загальною площею 101,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курочкіна, 76-А. Інша ? частина вказаного магазину належить на праві власності відповідачу - ОСОБА_2. Магазин № 146 «Продукти» є окремо розташованим одноповерховим нежитловим приміщенням та складається з будівлі магазину літ. А-1, А-1, ганок з дашком-а, загальною площею 101,5 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 238 кв.м. На 2004 рік магазин знаходився в стані необхідності проведення капітального ремонту, тому його вартість на той період складала 3200 грн. В період часу з 2004 по 2012 року позивач, разом з відповідачем за сумісні кошти, зробили ремонт а магазині та встановили наступне обладнання: кондиціонер «Midea», вартістю 4000 грн.; кондиціонер «Midea», вартістю 2000 грн.; кондиціонер «Midea», вартістю 2000 грн.; електричний котел вартістю 2000 грн.; електричний водонагрівач 300 грн.; холодильна камера промислова 8000 грн.; холодильна камера для пива 2500 грн.; холодильна камера для пива 1500 грн.; холодильна вітрина 5000 грн.; холодильна вітрина 5000 грн.; холодильна вітрина 5000 грн.; морозильна камера 3500 грн.; морозильна камера 500 грн.; морозильна камера 500 грн.; торгове обладнання (столи та стелажі) 15 000 грн., загальна вартість майна складає 56 800 грн. Крім того, було проведено відновлюваний та капітальний ремонт приміщення магазину а саме, капітальний ремонт даху; капітальний ремонт ганку магазину; капітальний ремонт зовнішніх стін; викладені тротуари; встановлені навіси 2 шт.; викладено кахель в магазині; встановлені метало пластикові вікна, двері, ролети; прокладено електро-кабель до магазину; зміна всієї електропроводки магазину; зміна електролічильника та електрощита; кап. Ремонт опалення магазину; встановлено двоє металевих дверей; встановлено нові всі сантехнічні вироби; встановлено охоронну сигналізацію; встановлено зовнішні ліхтарі. Крім того, в 2005 році були придбані меблі для магазину (шафи для одягу, стіл, полиця, кухонні меблі) на загальну суму 14 614 грн., які, які також залишилися в магазині. 07 квітня 2012 року відповідач, без попередження змінила замки на вхідних дверях магазину. 10 липня 2012 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю нежитловим приміщенням будівлею магазину № 146 «Продукти», та зобовязано передати ключі. 26.11.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська визнано недійсним договір купівлі-продажу ? частки нежитлового приміщення будівлі магазину № 146 «Продукти», загальною площею 101,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курочкіна, 76-А.

Позивач просила стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна та послуг на суму 615 722,81 грн.; стягнути судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В ході судового розгляду встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 серпня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1-1392, ОСОБА_2 придбала у власність будівлю магазину № 146, загальною площею 101,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курочкіна, 76-а (а.с.193).

17 березня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу ? частини нежитлової будівлі магазину № 146 «Продукти», за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курочкіна, 76а, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, власницею якої стала ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Згідно до п.3 вищевказаного договору купівлі- продажу зазначено, що відчужувана нерухомість оглянута покупцем. Недоліків, які перешкоджають використанню за цільовим призначенням на момент огляду покупцем не виявлено. Претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної нерухомості покупець не має.

У п.8 Договору купівлі- продажу зазначено, що обов»язки покупця прийняти вищевказане нежитлове приміщення у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо нежитлових приміщень й умовам цього договору.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року, яке набрало чинності, визнано договір купівлі-продажу від 17 березня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3, за реєстровим № 1027, недійсним в частині купівлі-продажу ? частини нежитлового приміщення будівлі магазину № 146, загальною площею 101,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курочкіна, 76а (а.с.24-28).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року залишено без змін (а.с.30-33).

На правову підставу звернення до суду позивач посилається на вимоги статей 1212, 1213 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави до висновку, що ст.1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Статтею 1213 ЦК України передбачений обовязок набувача повернути в натурі безпідставно набуте майна.

Разом з тим, позивачем в порушення ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надала письмових доказів, які б підтверджували законність її позовних вимог.

Після звернення до суду позивач у якості письмових доказів подала копію рахунку № 57, на підставі якого було видано накладну від 19.04.2004 року № 57; рахунку № 159, на підставі якого було видано накладну від 23.04.2004 року № 159; договір № 839 від 05.04.2004 року, на підставі якого був складений акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 (а.с.75-76,78).

ОСОБА_2 06.10.2015 року завернулася з заявою про скоєння кримінального злочину, згідно якої просить прийняти міри до невстановленої особи, яка вчинила підробку документів на майно, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курочкіна, 76а. За вказаним зверненням розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003568 від 07.10.2015 року (а.с.135-141).

18.11.2015 року ОСОБА_1 виключила з числа доказів надані накладні № 159 від 23.04.2004 року; № 57 від 19.04.2004 року; № 17 від 16.04.2004 р.; № 16 від 15.04.2004 р. (а.с.162).

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин на які вона посилається, не підтверджено, що обладнання було встановлено в магазині, весь обсяг майна та робіт, не доведено саме яке майно купувалося за власні кошти позивача та для яких потреб.

Представник позивача не заперечував в судовому засіданні, що позов його довірителя підтверджується лише поясненнями свідків.

Допитані в судовому засіданні свідки нічого конкретного про предмет спору не пояснили, тому суд ставиться критично до їй свідчень.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно придбаного майна, послуг та відшкодування понесених витрат є недоведеною та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно придбаного майна , послуг та відшкодування понесених витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В. Басова