РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

при секретарі Голівщук Т.П.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Запоріжжя справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Хортицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016р. заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що 17.01.2016р. у м.Первомайськ Луганської обл. помер її батько ОСОБА_2, 09.10.1937р.н. Факт смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №18 від 18.01.2016р., яке видане і завірене печаткою ПЦМЛ м.Первомайська Луганської обл.. В лютому 2016р. вона звернулась до Хортицького відділу ДРАЦС для отримання свідоцтва про смерть батька, однак їй було відмовлено, оскільки лікарське свідоцтво про смерть видане органом, що розташований на території тимчасово непідконтрольній українській владі, і не може бути підставою для видачі їй свідоцтва про смерть в державних органах реєстрації актів цивільного стану. Встановлення факту смерті їй необхідно для оформлення спадкових справ та отримання допомоги на поховання.

Просить встановити факт смерті ОСОБА_2 17.01.2016р. в м.Первомайськ Луганської обл..

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити, додатково суду пояснила, що її батько ОСОБА_2 разом з матірю ОСОБА_3 в серпні 2014р. приїхали до неї в м.Запоріжжя з м.Первомайськ Луганської області, де вони постійно мешкали і були зареєстровані, у звязку з проведенням на цій території АТО. Батьки проживали у неї до грудня 2015р., а потім поїхали додому в м.Первомайськ, щоб доглянути житло, інше майно. Батько був людиною похилого віку, останнім часом страждав на хронічне захворювання епілепсію, яка була повязана з отриманою ним ще в період роботи на шахті черепно-мозгової травми. Батьку бути протипоказані нервові хвилювання. 17.01.2016р. йому стало погано і ввечері він помер вдома, про що їй повідомила мати за телефоном. Вона поїхала в м.Первомайськ і здійснила захоронення батька на кладовищі «Павловське» м.Первомайська. Всі витрати на поховання здійснювала вона та її мати. Після вона звернулась до відділу РАЦС, але у видачі свідоцтва про смерть їй відмовили. У звязку з чим вона вимушена звернутись до суду з цією заявою. Іншим шляхом встановити факт смерті батька вона не може, а встановлення цього факту необхідно їй для оформлення спадкових справ і отримання допомоги на поховання.

Представник зацікавленої особи - Хортицького відділ ДРАЦС реєстраційної служби ЗМУЮ в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень щодо заяви не мають, просять прийняти рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Ст.257-1 ЦПК України встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Так, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1).

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4).

Згідно з розяснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ,який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно з п.13 вказаної заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Сухопутна територія Автономної республіки Крим та місто Севастополь, внутрішні води України цих територій, визначаються тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Ч.1 ст.17 зазначеного Закону України передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою.

П.5 р.ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 8 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Первомайськ Луганської області.

Суд встановив, що заявниця ОСОБА_1, 02.08.1966р.н., є донькою ОСОБА_2, що підтверджується копією її свідоцтва про народження.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_2 народився 09.10.1937р. в м.Стаханов луганської обл.., і був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1., АДРЕСА_1.

Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть №18 від 18 січня 2016 року, виданого терапевтичним відділенням Центральної міської багатопрофільної лікарні м.Первомайськ Луганської обл.., ОСОБА_2, 09.10.1937р.н., помер 17 січня 2016р. в м.Первомайськ Луганської обл.. за місцем мешкання ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 був захоронений 20.01.2016р. на кладовищі «Павловське» м.Первомайська, витрати на поховання понесла заявниця та її мати ОСОБА_3 , що підтверджується фотознімком місця поховання, договором-замовленням на організацію та здійснення поховання, рахунком-фактурою, що надані заявницею.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою: м.Запоріжжя, вул..Хортицьке шосе,44а/76 і з 1988р. товаришує з ОСОБА_1, яка також мешкає в цьому будинку. Вони часто спілкуються, ходять одна до одної в гості. Їй відомо, що в серпні 2014р. до ОСОБА_1 приїхали з Луганської області її батьки. Мешкали вони у неї до грудня 2015р., а потім поїхали додому в м.Первомайськ Луганської області. Батько ОСОБА_5 був людиною похилого віку, рухався із палицею. Іноді, коли вона приходила до них у гості, він погано себе почував, хоча про здоровя вони не говорили. 17.01.2016р. ОСОБА_5 подзвонила їй і сказала, що батько помер. ОСОБА_5 їздила на похорон, здійснила поховання за свої кошти. Після до ОСОБА_1 приїздила мати, була у неї деякий час.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1 вже понад 30 років. Вона ще з молоду була знайома з батьком ОСОБА_5, вони іноді зустрічались. В серпні 2014р. батьки ОСОБА_5 приїхали до неї в м.Запоріжжя і мешкали у неї до грудня 2015р., потім повернулись до м.Первомайська Луганської обл.. 17.01.2016р. вони спілкувались з ОСОБА_1 за телефоном і вона казала, що дзвонила мати і казала про те, що батько дуже погано себе почуває. Біля 20.00год. цього ж дня ОСОБА_1 знов подзвонила і сказала, що батько помер. Потім вона приїхала до них додому і вони вночі 18.01.2016р. посадили її на поїзд, вона поїхала на похорон. Поховання здійснила ОСОБА_1 та її мати. Батько був людиною похилого віку та погано себе почував. Як їй відомо, помер він від серцевої недостатності.

Відповідно до листа Хортицького відділу ДРАЦС Запорізького МУЮ від 04.02.2016р. відмовлено у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 на підставі лікарського свідоцтва про смерть, виданого в м.Первомайську Луганської обл.., оскільки відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м.Первомайськ Луганської обл. відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним той факт, що батько заявниці ОСОБА_2 помер 17.01.2016р. в м.Первомайську Луганської області, який знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній Україні.

Цей факт підтверджується поясненнями заявниці, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, фотознімком з місця захоронення, договором-замовленням на організацію та здійснення поховання, рахунком-фактурою сплати витрат на поховання, які в сукупності свідчать про те, що дійсно ОСОБА_2 помер 17.01.2016р. в м.Первомайськ Луганської обл.. і був похований на місцевому кладовищі. Вказані докази є належними та допустимими, тому суд приймає їх за основу при постановленні рішення.

Доказів, які б спростовували факт смерті ОСОБА_2 17.01.2016р., суду не надано.

Також судом встановлено, що смерть ОСОБА_2 була зафіксована лікарським свідоцтвом про смерть №18 від 18 січня 2016 року, виданим терапевтичним відділенням Центральної міської багатопрофільної лікарні м.Первомайськ Луганської обл.

Суд при постановленні рішення не приймає до уваги вказане лікарське свідоцтво як допустимий доказ на підтвердження факту смерті ОСОБА_2, оскільки воно видане установою, яка розташована на тимчасово непідконтрольній українській владі території, і в силу вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створює ніяких правових наслідків.

З цим же підстав заявниці Хортицьким відділом ДРАЦС було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть її батька. Таким чином, зареєструвати смерть батька на підставі вказаного лікарського свідоцтва про смерть, заявниця немає можливості. В позасудовому порядку встановити факт смерті батька заявниця також не може.

Крім того, суд враховує, що факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину, права на отримання виплат, повязаних з похованням. Спір про право в даному випадку суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, з метою захисту законних прав та інтересів заявниці ОСОБА_1, суд приходить до висновку про задоволення її заяви повністю.

Керуючись ст.3,4,10,11,60,61,88,212-215,256-259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа - Хортицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, який народився 09 жовтня 1937 року у м.Стаханов Луганської області, громадянин України, помер 17 січня 2016 року у місті Первомайськ Луганської області на тимчасово окупованій території України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя Н.А.Мурашова

14.03.2016