У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Рівненській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дубенський відділ поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, працевлаштування стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивачка відноситься до соціально захищеної категорії працівників та до моменту звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною інвалідом.

Крім того, зазначає, що її звільнення без подальшого працевлаштування є порушенням встановленого законом порядку.

Просить рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу прибиральником службових приміщень сектору ресурсного забезпечення Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області 15 серпня 2006 на підставі наказу Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області від 15 серпня 2006 року № 26 о/с.

Наказом УМВС від 21 вересня 2010 року посада прибиральника Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області була скорочена.

09 червня 2011 року ОСОБА_1 поновлена на роботі на посаді прибиральника Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області наказом Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області від 09 червня 2011 року № 39 о/с на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 червня 2011 року (а.с. 45).

Наказом Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області від 28 листопада 2011 року № 79о/с надано ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із 30 серпня 2011 року, наказом від 09 червня 2011 року №39о/с виведено за штат, ОСОБА_1 прибиральника службових приміщень сектору ресурсного забезпечення Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області (а.с. 50).

Наказом №164о/с від 11 червня 2014 року ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною на підставі п.3 ст. 25 ЗУ "Про відпустки" до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку (а.с. 53).

Наказом №188о/с від 12 червня 2015 року ОСОБА_1 відпловідно до ст. 179 КЗпП України та п.3 ст. 25 ЗУ "Про відпустки" надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною із 13 червня 2015 року до 13 червня 2016 року (а.с. 56).

Наказом №381о/с від 06 листопада 2015 року ОСОБА_1, яка виведена поза штат на посаді прибиральника службових приміщень сектору ресурсного забезпечення Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області звільнено на підставі п. 8 розділу ХІ ЗУ "Про Національну поліцію" та п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією установи (а.с. 9).

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано, як юридичну особу, Управління МВС України в Рівненській області.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про Національну поліцію» визначено порядок звільнення працівників з органів внутрішніх справ (міліції) у зв'язку з ліквідацією територіальних органів МВС та утворенням нових органів виконавчої влади - територіальних органів Національної поліції.

Так, відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Повна ліквідація підприємства, установи, організації логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників.

Відповідачем попереджено ОСОБА_1 про майбутнє скорочення 06 листопада 2015 року та 30 листопада 2015 року (а.с. 41-42)

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_2 без подальшого працевлаштування є порушенням встановленого ст. 184 КЗпП України порядку є безпідставними.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 3 статті 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років ч. 6 ст. 179), одиноких матерів за наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли можливе звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Разом з тим виконання повністю ліквідованим підприємством обов'язку працевлаштування жінок, зазначених у частині третій статті 184 КЗпП України, не має необхідного механізму забезпечення. Обов'язок працевлаштування цієї категорії працівників при повній ліквідації підприємства, установи, організації лежить на останніх. Невиконання цього обов'язку підприємством тягне такі наслідки: якщо на момент винесення судом рішення процес ліквідації підприємства незавершений, жінка поновлюється на роботі.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 перебувала з 28 листопада 2011 року поза штатом і жодної посади фактично не обіймала, та за відсутності вакантних місць для працевлаштування в інших установах комунальної сфери міста Дубно та Дубенського центру зайнятості населення, що стверджено у судовому засіданні письмовими доказами наданими стороною відповідача, працевлаштування її у відповідності до ст. 184 КЗпП України було неможливе.

В результаті повної ліквідації УМВС, як юридичної особи, з метою забезпечення позивачки зайнятістю, стороною відповідача у встановленому порядку були передані документи відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді : С.В. Демянчук

С.П. Ковалевич