Справа № 461/3977/16-ц
Провадження № 6/461/136/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 р.

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Домашовець М.Ф.,

за участі

представника Шевченківського відділу

ДВС міста Львів ОСОБА_1,

стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львів подання державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Львів про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

14.06.2016 р. до Галицького районного суду м. Львова надійшло подання державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі Шевченківський відділ ДВС) про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 до виконання ним свої зобовязань. В поданні зазначається, що у Шевченківському відділі ДВС перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 466/6842/15-ц від 02.12.2015 року, виданим Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики 11600,00 грн., 3 % річних 310,30 грн., інфляційних втрат 5844,20 грн., штрафних санкцій 126065,00 грн.

Державний виконавець зазначає, що боржник ухиляється від виконання судового рішення та просить суд тимчасово обмежити виїзд ОСОБА_3 за межі України.

Державний виконавець (представник відділу ДВС) в судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 просила суд обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень інших органів(посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують одержання боржником ОСОБА_3 усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, які передбачені вимогами ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», а також доказів, що останній ухиляється від виконання зобов'язання.

Так, відповідно до наданих суду матеріалів встановлено, що постановою державного виконавця від 23.12.2015 року майно, що належить ОСОБА_3 було арештовано.

Відомості про наявність нерухомого майна боржника, наявність в останнього доходів, відповідно до відповідей на запити державного виконавця, відсутні. За результатами виходу державного виконавця за місцем проживання ОСОБА_3 25 березня та 14 квітня 2016 року двері ніхто не відкрив. Постанова про примусовий привід боржника від 06.04.2016 року органами поліції виконана не була з причин відсутності ОСОБА_3 за місцем проживання.

В силу п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року - питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Наявність боргу сама по собі ще не свідчить про умисне ухилення від його погашення. Факт того, що ОСОБА_3 не проживає за адресою, вказаною у виконавчому листі, сам по собі не свідчить про його ухилення від виконання рішення суду, та не може бути підставою для такого втручання в його права, як обмеження права виїзду за межі України.

За таких обставин, суд вважає, що заявлене подання є безпідставним, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, оскільки факт ухилення ОСОБА_3 від виконання ним зобов'язання не доведений, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 208-210, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Львів про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Радченко В.Є.