Справа № 2-1605/11 Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/2182/16 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Лівінського С.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ПАТ «Марфін Банк» звернулося до суду із позовом, який мотивувало наступним:

26.06.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 00484/RK. За умовами вказаного договору банк шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника надав останньому кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 204600,30 доларів США (на споживчі цілі - 180 000 доларів США, на сплату страхових платежів - 24600,30 доларів СІІІА) з терміном погашення по 25 червня 2028 року включно зі сплатою 11,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом за фактичний період користування кредитом та зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 0,5 %.

26.06.2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладено іпотечний договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В. та зареєстрований за № 3378, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 0,1632 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Право власності іпотекодавця на земельну ділянку підтверджується державним актом серії НОМЕР_3, виданим Броварським районним відділом земельних ресурсів Київської області 06.08.2007 року на підставі договору дарування від 12.06.2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань станом на 18.03.2011 року заборгованість за кредитом складала 224 990,10 доларів США, що за курсом Національного Банку України становила 1787298,85 грн., та 717 565,01 грн., а всього 2 504 863,86 грн. Вказана заборгованість складається із заборгованості по кредиту у розмірі 176 249,50 доларів CША, заборгованості за відсотками у розмірі 48 740,60 доларів США, заборгованості за пенею у розмірі 667636,72 грн. та заборгованості по штрафу у розмірі 49 928,29 грн.

З урахуванням викладеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно - належну ОСОБА_2 земельну ділянку, провести стягнення шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі та права на отримання будь-яких документів, необхідних для такого продажу у відділі земельних ресурсів у Броварському районі Київської області, стягнути із відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2011 року позовні вимоги ПАТ „ Марфін Банк" задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 у лютому 2016 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо розміру заборгованості за кредитним договором, який значно завищений. Зазначає, що банком нараховувалась пеня за весь період прострочення, хоча вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в межах річного строку. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Разом з апеляційною скаргою апелянт подала до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, який мотивувала тим, що їй жодним чином не було відомо ні про розгляд справи, ні про ухвалене судом рішення, про існування якого вона дізналася лише у лютому 2016 року. Враховуючи той факт, що матеріали справи не містять належних доказів повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, як і належних доказів направлення на її адресу та отримання нею рішення суду, з урахуванням положень ст.. 294 ЦПК України, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.03.2016 року строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в даній справі було поновлено.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

За результатами розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про неналежне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, в результаті чого за кредитом виникла заборгованість. Оскільки на забезпечення повернення вказаного кредиту між банком та відповідачем було укладено іпотечний договорі, суд задовольнив позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення такої заборгованості. В той же час, в ході розгляду справи судом були допущені порушення процесуальних норм, зокрема щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та його виклику в судове засіданні.

Згідно вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, які діяли як на час розгляду справи так і на даний час, у разі зазначення у позовній заяві в якості відповідача фізичної особи, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. В той же час, матеріали справи не містять даних ні про направлення судом відповідних запитів про зареєстроване місце проживання відповідача, ні про отримання ним зазначеної інформації.

У відповідності до положень ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Судові повістки фізичній особі направляються за її зареєстрованим місцем проживання.

Згідно ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки. Лише у разі повторної неявки відповідача, за умови наявності доказів щодо його належного повідомлення про час та місце проведення як даного засідання, так і засідання, що передувало йому, суд має право розглянути справу за відсутності такого відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, перше судове засідання по справі було призначено на 02.06.2011 року. При цьому матеріали справи не містять не те що доказів про вручення, а навіть про направлення відповідачу за адресою її зареєстрованого місця проживання як судової повістки, так і копії позову з ухвалою про відкриття провадження по справі. В наступне судове засідання, призначене на 12.07.2011 року, сторін було викликано за допомогою оголошення в друкованому органі масової інформації. За таких умов у суду не було підстав вважати що, належним чином повідомлений відповідач повторно не з'явився в судове засідання, відтак й для розгляду справи 12.07.2011 року.

Відповідачем до апеляційного суду було подано заяву про застосування до вимог банку щодо встановлення розміру заборгованості (зокрема пені та штрафу), в рахунок погашення якої здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки, позовної давності. Хоча у відповідності до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, зважаючи на те, що допущені судом першої інстанції процесуальні порушення процедури виклику відповідача порушили його передбачені законом права, зокрема щодо обізнаності про розгляд справи відносно нього, відтак й щодо можливості подання клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відновлення таких порушених прав відповідача.

У відповідності до положень ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За таких умов рішення суду в частині визначення розміру заборгованості по штрафу і пені підлягає зміні. Зокрема, з урахуванням річного строку позовної давності за вказаними нарахуваннями заборгованість становить 502 567 грн. 73 коп. Відповідним чином підлягає зміні й загальний розмір заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, які призвели до невірного вирішення справи, відтак таке рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2011 року в частині встановлення розміру заборгованості за кредитним договором № 00484/RKвід 26.06.2008 року, укладеним між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3, змінити. Зазначити, що розмір боргу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за укладеним між ним та ВАТ «Морський транспортний банк» кредитним договором № 00484/RKвід 26.06.2008 року, в рахунок погашення якої здійснюється звернення стягнення на належну ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1632 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, становить 2 289 866 (два мільйони двісті вісімдесят дев'ять тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 58 копійок, що складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотками у розмірі 224 990,10 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 787 298 (один мільйон сімсот вісімдесят сім тисяч двісті дев'яносто вісім) гривень 85 копійок, та заборгованості по штрафу і пені у розмірі 502 567 (п'ятсот дві тисячі п'ятсот шістдесят сім) грн. 73 коп. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: С.В. Лівінський

М.В.Мережко