Рішення

Іменем України

Справа № 712/2272/13-ц

Провадження 2/712/1380/16

08 червня 2016 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси у складі:

головуючого-судді - Марцішевської О.М..

при секретарі Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про стягнення премії, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у лютому 2013 року звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради, Черкаського міського голови ОСОБА_2, посилаючись на те, що з 24.09.2003р. працювала начальником управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради, в період роботи розпорядженням № 45-р(к) від 08.02.2008р. їй було оголошено догану, наслідком чого була позбавлена премії на суму 931,15 грн. Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 06.05.2008р. вказане розпорядження було визнане незаконним та скасоване. З 02.12.2008р. позивачка була звільнена та на момент звільнення їй не була нарахована та виплачена премія на вказану суму з компенсацією втрати частини заробку в звязку з порушенням строків її виплати, тому просила суд зобовязати Черкаського міського голову ОСОБА_2 видати розпорядження про виплату їй премії у сумі 931,15 грн., компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати у сумі 272,84 грн., стягнути з виконавчого комітету Черкаської міської ради на її користь вищезазначені суми та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2.12.2008 року по 31.03.2013 року 216098,58 грн., допустити рішення до негайного виконаня.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 07.06.2016р. позивачка вказувала, що оскільки ОСОБА_2 в даний час не є Черкаським міським головою, виключила з позовних вимог пункт щодо зобовязання його видати розпорядження про виплату премії з компенсацією, також виключила вимогу про негайне виконання рішення суду, оскільки дані суми фактично їй виплачені на виконання чинного на той час рішення від 13.06.2013р. у даній справі.

Ухвалою суду від 08.06.2016р. позов в частині вимог до Черкаського міського голови ОСОБА_2 залишений без розгляду, ОСОБА_2 залучений в якості третьої особи до участі в розгляді справи.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснила, що на виконання рішення суду в даній справі від 13.06.2013р. про задоволення позову після набрання ним законної сили 05.09.2013р. виконавчим комітетом у листопаді 2013 року виплачені заявлені до стягнення кошти 931,15 грн., 272,84 грн., 216098,58 грн. у повному обсязі, однак в подальшому рішення від 13.06.2013р. та наступні рішення у даній справі були скасовані з направленням справи на новий розгляд, тому на даний час підтримує вимоги про стягнення заявлених сум для підтвердження законності їх фактичної виплати, однак рішення у даній справі про їх стягнення не буде предявляти до виконання для недопущення повторного стягнення.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, вказував, що оскільки дані кошти фактично виплачені позивачці в 2013 році на виконання чинного на той час судового рішення у даній справі, тому відсутні підстави для вимоги про їх по суті повторне стягнення на користь позивачки.

Представник третьої особи ОСОБА_4 позов не підтримав, вказував, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011 року ОСОБА_1 була поновлена на роботі з 02.12.2008р. та на її користь був стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2008 року. Виходячи з чинного законодавства , якщо рішенням суду працівника поновлено на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно вимог ст.235 КЗпП України, то положення ст. 117 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються. Що стосується сум премії та компенсації за затримку її виплати, вказані кошти фактично виплачені роботодавцем на користь позивачки.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються трудовим законодавством.

Встановлено, що з 24.09.2003р. ОСОБА_1Г на підставі розпорядження міського голови № 423-р(к) була призначена на посаду начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради.

Розпорядженням міського голови ОСОБА_2 від 08.02.2008 року № 45-р(к) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1Г.» позивачка була притягнута до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани за неналежне виконання своїх службових обовязків та ігнорування виконання доручень заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради. Пунктом 3 вказаного розпорядження було зазначено, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення та преміювання до працівника не застосовуються. Відповідно до листа виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.02.2011 р. № 663-2 сума депреміювання позивачки згідно з розпорядженням від 08.02.2008 року № 45-р(к) становила 931,15 грн.

Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 06.05.2008р. розпорядження від 08.02.2008 № 45-(р) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1Г.» визнане протиправним та скасоване.

Розпорядженням міського голови № 317-р(к) від 21.11.2008р. на виконання постанови Соснівського районного суду м.Черкаси у справі 2а-433 ОСОБА_1 була поновлена на роботі з 17.06.2008р.

Розпорядженням міського голови № 331-р(к) від 01.12.2008р. ОСОБА_1 була звільнена з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011 року ОСОБА_1 була поновлена на роботі з 02.12.2008. зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2008 року по 04.01.2011 року в сумі 101 232,82 грн.

23.05.2012 і 23.07.2012 року позивачка зверталася до міського голови ОСОБА_2 із заявами про відшкодування їй матеріальних збитків незаконним розпорядженням від 08.02.2008р. на суму депреміювання 931,15 грн., виплати компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. 22.08.2012р. відповідачем було у цьому відмовлено, в лютому 2013 року позивачка звернулась суду з даним позовом про зобовязання міського голову видати розпорядження про виплату премії та компенсації за затримку її виплати, також просила стягнути з виконавчого комітету вказані суми та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Територіальною інспекцією праці в Черкаській області на звернення позивачки у серпні 2012 року надане розяснення, що з урахуванням визнання в судовому порядку незаконним та скасування розпорядження від 08.02.2008р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1Г.» та відсутністю інших документів про невиконання нею посадових обовязків, позивачка має право на отримання вказаної заохочувальної виплати.

03.06.2013р. розпорядженням міського голови позивачка була поновлена на роботі з 02.12.20108р. на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011 року та у серпні 2013 року їй були виплачені суми заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2008 року по 04.01.2011 року в сумі 101 232,82 грн.

У вересні 2013р. позивачка звільнена з роботи в звязку з виходом на пенсію.

Згідно з платіжними дорученнями від 13.11.2014р. позивачці були виплачені премія у сумі 931,15 грн., компенсація 272,84 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12. 2008р. по 31.03.2013р. в сумі 216 098,58 грн. в порядку виконання чинного на той час рішення суду від 13.06.2013 року у даній справі про задоволення позову у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.06.2014 року скасовані рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 13.06.2013 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 05.09.2013 року та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 року скасовані рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 18.02.2015 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 07.04.2015 року та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході нового розгляду судом встановлено, що трудові відносини між сторонами тривали з моменту призначення позивачки на посаду 24.09.2003 року до моменту її звільнення 03.09.2013р. у звязку з виходом на пенсію. В період роботи позивачка притягувалась до дисциплінарної відповідальності, що було нею оспорене та визнано судом незаконним, після цього позивачка двічі звільнялась з ініціативи роботодавця та двічі була поновлена на роботі, після чого звільнилась за власною ініціативою.

Так, в період роботи 08.02.2008р. позивачці була оголошена догана розпорядженням від 08.02.2008р., визнаним незаконним та скасованим постановою суду від 06.05.2008р., в подальшому 21.11.2008р. розпорядженням міського голови позивачка була поновлена на роботі з 17.06.2008р. на виконання постанови суду, в подальшому 03.06.2013р. розпорядженням міського голови була поновлена з 02.12.2008р. на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011р. з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу.

25.02.2011р. листом виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.02.2011 р. № 663-2 позивачці було повідомлено, що сума її депреміювання згідно з розпорядженням від 08.02.2008 року № 45-р(к) становила 931,15 грн. Згідно пояснень сторін, вказана сума підлягала нарахуванню позивачці, однак не була нарахована в період роботи.

Після набрання законної сили постанови від 07.09.2011р. про поновлення на роботі з 02.12.2008р. до моменту виконання відповідачем 03.06.2013р. позивачка звернулась у 2012 році до міського голови з заявою про виплату премії 931,15 грн. в звязку з незаконністю розпорядження від 08.02.2008р. про застосування дисциплінарного стягнення, а після відмови у цьому звернулась до суду.

Суд погоджується з доводами позивачки про порушення її права на оплату праці внаслідок невиплати в період роботи премії, якої позивачка була позбавлена на підставі розпорядження від 08.02.2008р., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено,власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом.

Пунктами 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Частиною 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів» надано право керівникам органів місцевого самоврядування здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи.

Відповідно до умов колективного договору між адміністрацією виконавчого комітету Черкаської міської ради та профспілковим комітетом працівників апарату виконавчого комітету Черкаської міської ради адміністрація здійснює преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи за місяць, а також до державних , професійних світ та ювілейних дат у межах коштів, передбачених на преміювання та економії фонду оплати праці.

В Положенні про преміювання працівників апарату міської ради та виконавчого комітету, його відділів, управлінь, комітетів, служб та групи робітників, не віднесених до апарату управління, затвердженому рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14 квітня 2006 року № 578 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) в п. 1.1 зазначено, що преміювання працівників здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи за місяць, а також до державних і професійних свят. За наслідками роботи за місяць на преміювання працівників повинні бути спрямовані кошти в розмірі не менше 25 відсотків місячного фонду заробітної плати, що створилася з початку року, а починаючи з січня 2007 року у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше як 100 відсотків посадового окладу та економії фонду оплати праці.

За змістом п. 2.7. Положення, працівники можуть бути позбавлені премії повністю або частково за невиконання своїх обовязків (порушення термінів виконання доручень, неякісну підготовку матеріалів, несвоєчасне виконання рішень міської ради, виконавчого комітету, документів вищестоящих органів, розгляд пропозицій, заяв, скарг громадян, наявність порушень трудової дисципліни, розпорядку дня та громадського транспорту) за поданням першого заступника, заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, секретаря ради члена виконавчого комітету, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами міськвиконкому, начальників управлінь, голів комітетів, начальників відділів або за особистим рішенням міського голови згідно розпорядження від 20 січня 2004 року № 16-р (к) «Про порядок депреміювання працівників за порушення трудової та виконавчої дисципліни без поважних причин». З урахуванням наведеного, умови оплати праці позивача відносять питання щодо преміювання у розмірі 100 % посадового окладу до компетенції роботодавця, який самостійно встановлює наявність або відсутність підстав, передбачених п. п. 2.4., 2.5. Положення, для виплати премії. При цьому відмова у виплаті премії має бути мотивована обставинами, що наведені у п. 2.7. Положення.

Як вбачається із звернень позивачки у травні та липні 2012 року про виплату премії, остання вказувала, що підставою її депреміювання на вказану суму 931,15 грн. було розпорядження від 08.02.2008р. про застосування догани, однак після визнання в судовому порядку вказаного розпорядження незаконним та його скасування підстава її депреміювання на вказану суму відпала. Листом від 22.08.2012 відповідачем було відмовлено на зазначені звернення з посиланням на те, що скасування розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення автоматично не має наслідком нарахування і виплату премії у сумі 931,15грн., оскільки роботодавець наділений правом переглядати розмір премії кожного працівника залежно від його особистих показників ефективності і якості виконання роботи.

Суд виходить з того, що згідно з розпорядженням від 08.02.2008р., підставою позбавлення позивачки премії стало вчинення дисциплінарного проступку у вигляді невиконання доручення заступника міського голови. Проте вказана підстава депреміювання відпала після визнання судом зазначеного розпорядження незаконним та його скасування в період дії трудового договору. У відмові позивачці у виплаті премії 22.08.2012р. відповідач не вказав інших недоліків у роботі позивачки, які згідно з чинним на момент виникнення спірних відносин Положенням про преміювання могли стати підставою для позбавлення працівника премії, також не посилався у своїй відмові на недостатність фонду преміювання. Фактично у даній відповіді відповідачем розяснювалось про наявність у роботодавця повноважень щодо депреміювання працівників, однак не було вказано, що таке рішення відносно позивачки було прийняте крім скасованого розпорядження від 08.02.2008р. із зазначенням конкретних для цього підстав.

Таким чином, відмова відповідача у виплаті премії позивачки не була вчинена на підставі та у спосіб, передбачений чиним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Разом з тим, в ході розгляду справи відповідачем позивачці у повному обсязі виплачені заявлені до стягненя суми премії та компенсації платіжними дорученнями від 13 листопада 2013 року на виконання чинного на той час рішення від 13.06.2013р. у даній справі. Після скасування вказаного рішення від 13.06.2013р. в ході нового розгляду справи спір між сторонами з приводу виплати даних сум відсутній, в звязку з цим відсутні підстави для повторного стягнення даних сум, тому позовні вимоги про стягнення премії та компенсації не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.117 КЗпПУкраїни в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що внаслідок поновлення позивачки судом на роботі з 02.12.2008р. із стягненням на підставі ст.235 КЗпП України заробітку за час вимушеного прогулу відсутні передбачені законом підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за тей самий період з 02.12.2008р. на підставі ст.117 КЗпП України, виходячи з такого.

Підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору (звільнення). При визнанні звільнення незаконним працівник поновляється на роботі, що означає повернення працівника в колишнє правове становище, яке існувало до незаконного звільнення. При незаконному звільненні працівникові виплачується средній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто період з дня звільнення, визнаного судом незаконним, до дня винесення рішення про поновлення на роботі. При одному звільненні можливе застосування або стягнення середнього заробітку за ст.117 КЗпП України, або за ст.235 КЗпП України, оскільки стягнення подвійного середнього заробітку буде не співмірним з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Оскільки після поновлення позивачки на роботі з 02.12.2008р. із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу трудовий договір між сторонами був поновлений на тих же умовах, які існували на момент звільнення, тому відсутні підстави для відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні з 02.12.2008р. в звязку з відсутністю самого факту розірвання трудового договору між сторонами 02.12.2008р., так як після поновлення судом позивачки на роботі трудові відносини між сторонами фактично тривали до моменту її звільнення в зв'язку з виходом на пенсію 2013 року.

Таким чином, зібрані справі докази та їх оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,214-215,367 ЦПК України, ст.ст.40, 42, 43, 49-2, 134, 233, 235 КзпП України, Постанова Кабінету Міністрів України № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсаації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінвм їх виплати» від 21.02.2001 р.,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про стягнення премії, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10 денний строк з дня проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: