АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5565/16 Справа № 185/1320/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Дніпро

07 липня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Кочоковї Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_3

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 31.03.2010 р. померла ОСОБА_5, яка позивачу доводилася бабусею, оскільки була матір'ю ОСОБА_6 - батька позивача. Спадкодавцю належали житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою : м. Павлоград вул. Петровського,107. Позивач зазначає, що на момент відкриття спадщини її батько помер, тому вона, як спадкоємець за законом після померлої бабусі, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем є відповідач ОСОБА_3, який спадкодавцю доводився онуком, оскільки його батько - ОСОБА_7, який помер 20.01.2013р. був також сином ОСОБА_5 Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутністю доказів родинного зв'язку з померлою. Тому просить встановити факт того, що позивач є онукою ОСОБА_5, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки та житлового будинку, розташованих за вищевказаною адресою в порядку спадкування за законом ( а.с.1-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно задоволенні.

Встановлено факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є онукою ОСОБА_5, померлої 31 березня 2010 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку №107 по вул. Національній у м. Павлограді Дніпропетровської області.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки №107 по вул. Національній у м. Павлограді Дніпропетровської області.

Також вирішено питання щодо судових витрат ( а.с.141-142)

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у звязку з чим ставить питання про його скасування в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку №107 по вул. Національній у м. Павлограді Дніпропетровської області та визнання за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки №107 по вул. Національній у м. Павлограді Дніпропетровської області, та ухвалити нове, яким в цій частині позовних вимог відмовити (а.с. 151).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуємій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом 1 інстанції встановлено, що 31 березня 2010 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5).

Позивач є рідною донькою ОСОБА_6, який помер 27.03.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6, копією свідоцтва про шлюб позивача щодо зміни прізвища позивача з "Іващенко" на "Хасанова" (а.с.6,7,11).

ОСОБА_5 була рідною матір'ю ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 (а.с.8), де матір'ю останнього записана ОСОБА_8, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу щодо зміни прізвища ОСОБА_8 на "Головіна" (а.с.9), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо зміни прізвища ОСОБА_9 на "Ямнюк" (а.с.10).

Батько відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, який помер 20 січня 2013 року доводився рідним сином ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3, копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с.33,34).

Як вбачається з копії спадкової справи, після смерті ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини звернулися два спадкоємця - позивач за правом представлення, як донька померлого сина спадкодавця ОСОБА_6, та син померлої, батько відповідача - ОСОБА_7. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документів на спадкове майно та відсутністю документів, які підтверджують родинний зв'язок з померлою (а.с.69-79).

Після смерті ОСОБА_7 було заведено спадкову справу, з копії якої вбачається, що останній на випадок своєї смерті заповідав все своє майно своєму сину - відповідачу ОСОБА_3, який звернувся з заявою про прийняття спадщини (а.с.53-60).

Як вбачається з довідки КП "Павлоградське міжміське БТІ", право власності на будинок №107 по вул. Петровського у м. Павлограді було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 06.07.1998 року Першою Павлоградською ДНК р.н. №2-476 та свідоцтва про право власності, посвідченого 06.07.1998 року Першою Павлоградською ДНК р.№474 (а.с.49).

На підставі державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0,072 га для обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: м. Павлоград, вул. Петровського, 107 (а.с.51).

Розпорядженням міського голови м. Павлограда від 17 лютого 2016 року «Про зміну назв вулиць та провулків міста Павлограда» було змінено назву вул. Петровського на вул. Національна.

На час відкриття спадщини батько позивача помер, позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 за правом представлення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки, суд 1 інстанції, виходив з того , що позивач, відповідно до ч. 1 ст. 1266, ст.. 1261 ЦК України є одним з двох спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_5, яка була власником житлового будинку та земельної ділянки.

При цьому суд правильно посилався на ст.1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той с подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини

Згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом і викає з моменту його державної реєстрації.

Вказані висновки суду відповідають обставинам справи та зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, судом 1 інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка є онукою спадкодавця ОСОБА_5, померлої 31 березня 2010 року, яка була матірю ОСОБА_7, який помер 20 січня 2013 року та ОСОБА_6 (батько позивача), який помер 27.03.2006 року.

Тобто, відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1266 ЦК України ОСОБА_7 та позивачка були спадкоємцями першої черги, які своєчасно звернулися з відповідними заявами до нотаріальної контори, однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю документів на підтвердження родинних відносин та права власності померлої на спадкове майно.

Також вбачається, що померлій на праві власності належали будинок №107 по вул. Петровського у м. Павлограді та земельна ділянка площею 0,072 га для обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: м. Павлоград, вул. Петровського, 107 (назву вул. Петровського було змінено на вул. Національна).

Отже, колегія суддів вважає, що судом 1 інстанції були зроблені обґрунтовані висновки щодо наявності підстав для задоволення позову без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону

Посилання апелянта на безпідставне застосування судом 1 інстанції норм матеріального права на які в позові не посилався позивач, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки суд зясувавши обставини по справі в межах заявлених вимог про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовано застосував норми права, які підлягали застосуванню.

Доводи відповідача щодо незгоди з тим, що позивач має право на спадщину за правом представлення після смерті бабусі є безпідставними та зводяться до суб'єктивного невірного тлумачення змісту ст. 1266 ЦК України.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи позивача перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін в оскаржує мій частині.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року в оскаржуємій частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: