Провадження № 2/521/2100/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Гончарук Х. А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 (до зміни прізвищаКочемасової) ОСОБА_7, про зміну черговості одержання права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 (до зміни прізвищаКочемасової) ОСОБА_7 про зміну черговості спадкування після смерті ОСОБА_8, померлого 13 квітня 2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_8 страждав на низку захворювань, в тому числі на туберкульоз, перед смертю перебував в безпорадному стані, позивачі опікувались тяжко хворим ОСОБА_8, матеріально забезпечували його, надавали йому іншу допомогу. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 502/1000 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла його донька відповідач ОСОБА_9, яка звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, які є відповідно сестрою та племінницею померлого ОСОБА_8, вважають, що внаслідок того, що вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали допомогу спадкодавцеві ОСОБА_8, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, вони мають отримати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити з мотивів, викладених в заяві, додатково пояснили судові, що ОСОБА_8 перебував в безпорадному стані протягом тривалого часу до своєї смерті, позивачі доглядали його, забезпечували необхідне харчування та лікування, сплачували за комунальні послуги, відповідачі станом ОСОБА_8 не цікавились, не відвідували його, відповідної допомоги та підтримки не надавали.

Відповідач ОСОБА_3, її представник, проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідач постійно проживає в АР Крим, спілкувалась з батьком регулярно телефоном, про хворобу батька їй відомо не було, оскільки в розмовах він про це не згадував, від інших осіб відповідну інформацію відповідач не отримувала.

Відповідач ОСОБА_6 (до зміни прізвища ОСОБА_8) в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надала.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 1519/2-2396/11 (за позовом ОСОБА_3, до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, треті особи Одеська міська рада, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН», ОСОБА_10 В,, ОСОБА_11, ОСОБА_12, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування, третя особа ОСОБА_13, до зміни прізвища- Кочемасова), допитавши свідків та судового експерта, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13 квітня 2010 року помер ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.30 т.1). На момент смерті ОСОБА_8 проживав в квартирі за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією довідки № 014857 від 18.05.2010 року (а.с.27 т.1), на момент його смерті у вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, що підтверджується копією довідки про склад сімї (а.с. 19 т. 1 справа 1519/2-2396/11).

З матеріалів цивільної справи № 1519/2-2396/11 вбачається, що відповідач ОСОБА_3, яка доводиться дочкою померлого ОСОБА_8 18 травня 2010 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що підтверджується копією її заяви (а.с. 102 т. 1), заповіту за життя ОСОБА_8 не склав, що підтверджується копією витягу зі спадкового реєстру (а.с. 108 т.1).

ОСОБА_1 ( до шлюбу ОСОБА_8) доводиться померлому рідною сестрою, факт родинних відносин та спорідненості підтверджується копіями свідоцтв про народження , (а.с.32, 34 т.1) довідки про шлюб та зміну прізвища позивача (а.с.33 т.1)

ОСОБА_5 є племінницею померлого та донькою позивача ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.35 т.1).

З копії листа міської поліклініки №1 від 29.03.2013 року(а.с.58) вбачається, що покійний хворів не тільки на туберкульоз, а й мав інші проблеми зі здоровям, а саме: гіпертонічна хвороба, хронічний бронхіт, хронічний гепатит, перебував на обліку в зазначеній поліклініці.

З копії лікарського свідоцтва про смерть (а.с.36-37 т.1), протоколу патолого-анатомічного дослідження № 122/П від 14.04.2010 року (а.с.56-57 т.1) вбачається, що основною хворобою, що призвела до смерті ОСОБА_8 є дисеминований туберкульоз з ураженням тканини легень з розпадом, внутрішньо-грудинних та брижеєчних лімфатичних вузлів. Перебіг основного захворювання ускладнювався кахексією (виснаженням), двосторонньою фіброзно-гнойною пневмонією, дистрофією внутрішніх органів.

З висновку судово-медичної експертизи № 429, проведеної згідно ухвали суду від 14.11.2013 р. (а.с. 180-191 т.1), вбачається, що ОСОБА_8 за життя міг знаходитись в безпорадному стані при загостреннях розповсюдженого хронічного туберкульозного процесу, в т.ч. після долучення агресивної пневмонії на фоні крайньо тяжкого ступеню виснаження організму в цілому (кахексії).

Допитані в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_15, патологоанатом ОСОБА_16 пояснили суду, що такий ступень кахексії (виснаження) є наслідком хвороби ОСОБА_8, визначити, чи отримував за життя ОСОБА_8 достатнє харчування не вбачається за можливе.

З показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що ОСОБА_8 зліг за три місяці до смерті, не міг самостійно пересуватись, свідок готувала йому їжу, яку ОСОБА_8 приносив її чоловік, ОСОБА_1 купляла ОСОБА_8 цигарки, часто відвідувала його.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 і 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено відсутність заповітів, складених ОСОБА_8, таким чином, спадкування його майна має здійснюватись за законом.

На підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надала, іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу.

Зазначена норма права являється виключенням із загальної норми права, встановлюючи особливості спадкування за законом шляхом зміни черговості одержання права на спадкування. Граматичне і логічне тлумачення цієї норми права свідчить, що законодавець передбачив склад юридичних фактів необхідних для спадкування спадкоємцем за законом наступної черги, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. До таких обставин відносяться: по-перше, безпорадний стан особи спадкодавця перед смертю через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; по-друге, спадкоємець за законом наступної черги опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві протягом тривалого часу.

Вказане положення у спадковому праві України раніше було відсутнім. Метою його запровадження явилось намагання законодавця, з одного боку, передбачити додаткові умови для забезпечення, надання іншої допомоги особам, які знаходяться у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а з другого боку стимулювання спадкоємців попередньої черги до виконання своїх юридичних і моральних обов'язків у наданні спадкодавцеві такої допомоги і заохочування спадкоємців за законом наступної черги, які протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві. При цьому законодавство виходить також із того, що перебування спадкодавця у безпорадному стані робить неможливим зробити особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (заповіт) або іншим чином розпорядитись своїм майном на користь фактичного піклувальника, доглядача. Ця норма права заснована на такій засаді цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, вона є проявом декількох функцій цивільного законодавства: інформаційно-орієнтуючої, попереджувально-виховної і регулятивної. Єдиним суб'єктом застосування цієї норми є суд.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 міститься роз'яснення категорії безпорадного стану в спадкових відносинах, під яким слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Позивачами не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів перебування ОСОБА_8 в безпорадному стані протягом тривалого часу до моменту смерті, надання йому допомоги, що носить характер опіки та матеріального забезпечення.

Так, висновок експерта носить ймовірнісний характер, з показань свідка ОСОБА_17, вбачається, що ОСОБА_8 не міг самостійно пересуватись протягом трьох місяців до своєї смерті, що не може бути враховане судом як перебування ОСОБА_8 в безпорадному стані протягом тривалого часу до моменту смерті, їжу для ОСОБА_8 готувала свідок, її чоловік відносив йому, позивач ОСОБА_1 відвідувала ОСОБА_8 Зазначене свідчить про підтримання позивачем ОСОБА_1 родинних стосунків з померлим, надання йому певної допомоги, яка відповідала їх певним родинним взаємовідносинам, так як померлий був рідним братом позивача ОСОБА_1, проте не свідчить про те, що така допомога носила характер опіки чи матеріального забезпечення.

Посилання позивачів на сплату комунальних послуг за квартиру, в якій проживав ОСОБА_8 на підтвердження позовних вимог, відхиляються судом, оскільки з копій квитанцій, що містяться в матеріалах справи № 1519/2-2396/11 (а.с. 161-187 т.1) не вбачається, що вказані платежі вносились саме позивачами, платниками за вказаними квитанціями зазначено ОСОБА_8, ОСОБА_18

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 1259 ЦК України, ст. 10, 11, 14, 60, 88, 212-215 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. В. Мурзенко