Справа № 344/3481/16-ц
Провадження № 6/344/124/16
У Х В А Л А

22 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши подання старшого державного виконавця Ткаченко Н.Д. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

до Івано-Франківського міського суду звернувся старший державний виконавець Ткаченко Н.Д. з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань по виконавчому листу. В поданні вказано, що на виконанні відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження №26138679 з виконання виконавчого листа №0907/2-к-2/2011 виданого 15.04.2011 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 Романовичана користь ОСОБА_2 аліментних платежів. 27.04.2011 року відкрито виконавче провадження із того часу боржник не виконав рішення суду. Станом на 01.03.2016 року заборгованість складає 151611 грн.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця

Згідно вимог подання заявник просив розглядати подання без участі представника ВДВС.

Судом встановлено наступні обставини.

Подання погоджено начальником відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до положень п.18 ч. 3 ст. 11 Закону України ,,Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Обов'язковою передумовою звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є ухилення боржника від виконання зобов'язань.

На виконанні відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження №26138679 з виконання виконавчого листа №0907/2-к-2/2011 виданого 15.04.2011 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів. 27.04.2011 року відкрито виконавче провадження із того часу боржник не виконав рішення суду. Станом на 01.03.2016 року заборгованість згідно наданої довідки-розрахунку складає 151611 грн.

Відповідно до ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суду надано копії викликів державного виконавця на ім`я боржника, однак без доказів про їх направлення та вручення боржнику.

Крім цього, суду надано копію постанови від 16.03.2016 року про примусовий привід боржника через органи внутрішніх справ на 24.03.2016 року.

З даним поданням старший державний виконавець звернувся до суду 21.03.2016 року.

Параметри запитів, які здійснювались державним виконавцем до відповідних державних органів невірні, оскільки РНОКПП боржника НОМЕР_1, а не як зазначено в запитах РНОКПП НОМЕР_2.

Вказане свідчить про формальне ставлення державного виконавця до його обовязку щодо звернення із вказаним поданням до суду та в цілому до захисту прав стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до узагальнення Верховного Суду України судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року ,,ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 ЗУ ,,Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та у п.18 ч.3ст.11 ЗУ ,,Про виконавче провадження, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України ,,Про виконавче провадження та ст.377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявність навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на нього судовим рішенням, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тимчасове обмеження права боржника на пересування є винятковим засобом впливу на нього, полягає в обмеженні права на свободу пересування, що може бути застосовано після вичерпання усіх передбачених законом засобів примусового виконання.

Суду не надано доказу того, що не виконання боржником його зобов`язань пов`язано із його виїздом за кордон.

Також суду не надано доказу того, що державним виконавцем вичерпано усі існуючі засоби для примусового виконання.

Подання державного виконавця не містить обґрунтування необхідності застосування до боржника заходу впливу, що пов`язаний з обмеженням права особи на пересування.

Таким чином, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

відмовити в задоволенні поданнядержавного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України ухвала про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Головуючий суддя Бородовський С.О.