Дата документу 26.04.2016
Провадження № 2/320/732/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2016 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого: судді Дараган Л.В.
за участю секретаря: Данчук К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди, за участю третьої особи ОСОБА_3,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди, за участю третьої особи ОСОБА_3.
В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, крім того, лист, яким направлялась судова повістка відповідачу, був повернений до суду із відміткою про відсутність відповідача за зазначеною адресою, тому суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважає, що відповідач була повідомлена належним чином, визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В судове засідання третя особа не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представника позивача і третьої особи та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) поверненого виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди, особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна.
Відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків.
Як встановлено в судовому засіданні, початку літа 2015 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про надання послуг по працевлаштуванню в Італії не пізніше жовтня 2015 року.
Згідно договору доручення від 02 липня 2015 року, укладеного між довірителем ОСОБА_1 та повіреним ОСОБА_3, остання зобов'язалася від імені та за рахунок довірителя здійснити такі юридичні дії: представництво законних інтересів замовника з питань, пов'язаних із фінансовими розрахунками, оподаткуванням, іншими господарськими і страховими операціями згідно з умовами договору.
Згідно договору доручення від 14 липня 2015 року, укладеного між довірителем ОСОБА_1 та повіреним ОСОБА_3, остання зобов'язалася від імені та за рахунок довірителя здійснити такі юридичні дії: представництво законних інтересів замовника з питань, пов'язаних із фінансовими розрахунками, оподаткуванням, іншими господарськими і страховими операціями згідно з умовами договору.
Згідно підтвердження оплати послуг № 19/2015 від 13 вересня 2015 року, відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі 50 євро та прийняла на себе зобов'язання своєчасного та якісного надання послуг по працевлаштуванню в Італії.
Однак, відомостей, які б свідчили про те, що відповідач має право надавати послуги із офіційного працевлаштування за кордоном або надає такі послуги, позивачу відповідачем надано не було, так само як не було здобуто таких відомостей і в ході судового розгляду. До того ж, договір про надання послуг в установленому законом порядку між сторонами не укладався, тому суд приходить до висновку, що відповідач заздалегідь знала, що будь-яких дій стосовно офіційного працевлаштування позивача за кордоном вона вчиняти не буде.
Отже, з урахуванням того, що гроші були передані позивачем відповідачу на виконання юридично не укладеного договору, тому вбачається, що зазначені грошові кошти в силу ст.ст. 1212, 1213 ЦК України є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню позивачу.
При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивач в поданій нею позовній заяві зазначає належну до стягнення з відповідача грошову суму в розмірі, еквівалентному відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 01 лютого 2016 року 50 євро, що складає 1395 гривень 00 копійок, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових сум в межах заявлених позивачем позовних вимог.
Разом із цим, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 111 гривень 07 копійок задоволенню не підлягають, оскільки положення ст. 1214 ЦК України передбачають порядок сплати відсотків за користування грошовими коштами як предметом зобов'язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Тому, при стягненні безпідставно набутих чи одержаних грошових коштів нараховуються відсотки відповідно до ст. 536 ЦК України і виключається можливість застосування 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Крім того, внаслідок неправомірних дій та подальшої бездіяльності відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона зазнала душевних страждань в зв'язку із порушенням її цивільних прав, порушенням звичного способу життя, пов'язаного із відсутністю грошових коштів та обіцяного працевлаштування, внаслідок чого позивач нервувала, хвилювалася, перенесла душевні страждання та втратила душевний спокій.
Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 гривень 00 копійок, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов'язані з порушенням відповідачем її законних прав, та з урахуванням вимог розумності та справедливості.
Отже, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов'язаних з порушенням її цивільних прав, істотність вимушених змін у її житті, переживання, суд вважає, що позивачу діями та бездіяльністю відповідача дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 1000 гривень 00 копійок як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань.
Крім того, згідно договору про надання правової допомоги адвокатом від 19 листопада 2015 року, укладеного між позивачем та адвокатом ОСОБА_4, остання прийняла на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
Згідно квитанції про оплату послуг за договором про надання правової допомоги адвокатом, позивачем сплачено за надання їй юридичних послуг грошову суму в розмірі 4653 гривні 60 копійок.
Згідно розрахунку розміру винагороди адвоката за надану правову допомогу та відшкодування витрат за її надання, позивачем сплачено за послуги адвоката суму в розмірі 4653 гривні 60 копійок, розмір зазначених витрат, виходячи з обсягу виконаної роботи, зазначеному в договорі про надання правової допомоги адвокатом від 19 листопада 2015 року визначений в межах, передбачених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Таким чином, враховуючи, що витрати позивача на правову допомогу в розмірі 4653 гривні 60 копійок, документально підтверджені, тому питання щодо їх стягнення судом буде вирішено відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.
Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати на правову допомогу в розмірі 4248 гривень 27 копійок. Разом із цим, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1212, 1213, 1214 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 88, 107, 197, 208, 212 215, 224 228 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди, за участю третьої особи ОСОБА_3, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: