Справа № 184/893/16-ц
Номер провадження 2/184/335/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.06.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді: Гаєвого О.В. за участю секретаря: Попівніч Н.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики від 19 жовтня 2015 року в розмірі 2900 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на час звернення до суду 17.05.2016 року складає 73399 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в 19 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_2 взяла у неї в борг 2900 доларів США., строком на 6 місяців, тобто до 19.04.2016 року. У визначений сторонами строк та в подальшому відповідач відмовляється повертати суму позики, що й стало підставою для звернення до суду.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, місце та час розгляду справи була повідомлений належним чином, в окремо наданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутність, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, в 19 жовтня 2015 сторонами по справі була досягнута домовленість відповідно до якої позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2900 доларів США, а останній зобовязався повернути вказані кошти до 19 квітня 2016 року, вказані обставини підтверджуються розписками про отримання коштів (а.с.5). В строк визначений у розписці та на час розгляду справи у суді сума позики відповідачем повернута не була.

Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс-13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка в отриманні позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Наявна в матеріалах справи розписка відповідача дає підстави суду зробити висновок, що відповідачем від позивача було отримано грошові суми в розмірі 2900 доларів США, які він зобов'язався повернути у визначений строк, а тому беззаперечно підлягає стягненню сума у розмірі 73 399 гривень, що еквівалентно вищевказаній сумі іноземної валюти, станом на день звернення до суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і, відповідно до розрахунку проведеному судом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у загальному розмірі 73 399 грн.

З відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 733,99 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) суму заборгованості за договором позики від 19 жовтня 2015 року в розмірі 73399 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 733,99 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_3