Справа № 464/4988/16-ц
пр.№ 2/464/1460/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Чорної С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 12 470,00 грн., що еквівалентно 500 доларам США та понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що 25 січня 2008 року відповідачем було отримано від неї у безпроцентну позику грошові кошти в розмірі 15 000 дол.США для купівлі та проведення ремонту однокімнатної квартири АДРЕСА_1, з терміном повернення усієї суми позики не пізніше 31 грудня 2012р. Станом на 09.06.2016р. відповідач не повернув залишок частини позики у розмірі 500 дол.США, що за курсом НБУ еквівалентно 12 470,00 грн. Оскільки в обумовлений договором строк боржник усієї суми позики не повернув, відтак вона змушена звернутися за захистом своїх майнових прав до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву за змістом якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити, а справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої позивачем заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

У відповідності до положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути позикодавцеві таку ж суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладання договору позики може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, 25.01.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено договір безпроцентної позики, що підтверджується відповідною письмовою розпискою сторін, згідно якої відповідач ОСОБА_3 25 січня 2008р. позичив у ОСОБА_2 гроші кошти в розмірі 15 000,00 доларів США для купівлі та проведення ремонту однокімнатної квартири АДРЕСА_1 яку зобов'язався повернути не пізніше 31 грудня 2012р.

Також встановлено, що станом на 09.06.2016р. не повернутий залишок частини позики за договором (розпискою) від 25.01.2008р. складає 500 дол.США, що відповідачем ОСОБА_3, в силу своєї неявки в судове засідання та за відсутності будь-яких письмових пояснень за даного приводу, по суті не заперечується.

Водночас, згідно ч.1 ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позов про стягнення з відповідача ОСОБА_3 коштів за борговою розпискою підставний та такий підлягає, що підлягає задоволенню, будь-які належні докази виконання останнім свого зобов'язання перед позивачем відсутні та такі суду представлені не були, а отже відповідач ОСОБА_3, як боржник по зобов'язаннях за договором позики від 25.01.2008р., повинен сплатити суму позики на користь позивача у розмірі 12 407,67 грн., що еквівалентно 500,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ, встановленим на 05.07.2016р. (на день ухвалення рішення), з розрахунку 2481,5823 грн. за 100 доларів США.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_5, відповідно до частини задоволених вимог, слід також стягнути судовий збір в розмірі 6890,00 грн., сплачений останнім при подачі позову, що стверджується квитанцією наявною в матеріалах справи.

На підставі ст.ст. 524, 526, 530, 533, 599, 610, 625, 1046, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 12 407 гривень 67 коп., що станом на 28.07.2016р. еквівалентно 500,00 доларам США, заборгованості за договором позики (розпискою) від 25 січня 2008 року та 551 гривню 20 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: