Справа № 377/944/15-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/3217/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 13.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Березовенко Р.В., Голуб С.А.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановила :

15 серпня 2015 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути неустойку- пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 140 853,49 грн., мотивуючи її тим, що з травня 2012 року відповідач ухиляється від сплати аліментів на дитину, внаслідок чого має заборгованість у сумі 25 951,66 грн., яка утворилася з його вини. Посилаючись на ст. 196 СК України просила задовольнити її позовні вимоги та стягнути на її користь пеню у зазначеному розмірі.

Заочним рішенням від 29 грудня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачки - ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на суму 140 853,49 грн., судові витрати на суму 1408,53 грн., всього 142262 гривні 2 копійки.

Ухвалою від 5 лютого 2016 року задоволено заяву представника відповідача, заочне рішення від 29 грудня 2015 року скасовано і призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач та її представник не зявились за наявності заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач позов визнав частково, пославшись на те, що від сплати аліментів не ухилявся і найближчим часом намагається погасити заборгованість, яка виникла у звязку з відсутністю у нього доходів, з яких сплачуються аліменти. З наведеним позивачкою розрахунком пені не погоджується, вважає його необґрунтованим та непомірним. Щодо грошових коштів у статутному фонді заснованого ним ТОВ «АЙБІЕЙ ОСОБА_5», то підприємство ще не сформовано; на посаді директора цього ТОВ він заробітної плати не отримує, оскільки підприємство ще не отримує доходу від підприємницької діяльності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився без повідомлення причин, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Рішенням Славутицького міського суду від 17 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 7755,36 грн. та судові витрати на суму 243 грн. 60 коп., всього 7998,96 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (частина перша). Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга).

Згідно правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

По справі встановлено, що позивачка та відповідач перебували між собою у шлюбі, який розірвано згідно актового запису № 117 від 3 листопада 2009 року (а.с.22).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( актовий запис про народження № 17 від 25 січня 2006 року )(а.с.23).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 25.06.2015 р., складеної відділом ДВС Славутицького міського управління юстиції по виконавчому листу № 2-506/2009 від 25.09.2009 р., виданого Славутицьким міським судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу за період з 16.05.2012 р. по 25.06.2015 р.; загальна сума заборгованості, що складається з щомісячних сум заборгованості, становить 25951,66 грн. (а.с.12-13).

З наданого позивачкою розрахунку видно, що пеня, що підлягає стягнення з відповідача складає 140853,49 грн. (а.с.7-11).

В обґрунтування наданого розрахунку позивачка послалася на постанову судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81 цс 13, де було зазначено, що оскільки зобовязання за сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобовязань повинно бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів і визначивши її загальну суму.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги позивачки частково, суд послався на правову позицію Верховного Суду України , викладену у постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-94 цс 15 згідно з якою, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права та відступаючи від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постановах Верховний Суд України від 11 вересня 2013 року (справа №6-81цс13) та 01 жовтня 2014 року (справа №6-149цс14 зазначив, що, « виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня)- це спосіб забезпечення виконання зобов»язання. Її завдання-сприяти належному виконанню зобов»язання,стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчислені загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов»язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так : заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів ( за кожен місяць).

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов»язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1ч.1 ст.355 цього Кодексу.

У даному випадку, суд правомірно врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі за №6-94цс15.

З урахуванням вказаної позиції Верховного Суду України та даних довідки-розрахунку заборгованості, складеної державним виконавцем по виконавчому листу №2-506/2009 від 25.09.2009 року, судом наведено розрахунок суми неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки ( а.с.171-172).

Колегія погоджується з висновками суду.

При цьому, на думку колегії, суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність його вини у виникненні заборгованості та дійшов правильного висновку, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин та наявності підстав для звільнення або зменшення розміру неустойки (з урахуванням матеріального та сімейного становища ), що підлягає стягненню на користь позивачки.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді