РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Саландяк О.Я.,

секретаря: Райчук Б.А.,

з участю сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 12.06.2002 р. вони із відповідачкою зареєстрували шлюб, від якого мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 У звязку з різними поглядами на сімейне життя між ними виникали непорозуміння, конфлікти, сварки, які призвели до фактичного розпаду їх сімї. Неодноразово протягом подружнього життя вони намагалися дійти згоди в сімейному житті, однак позитивних змін не сталося, а тому шлюбні відносини, ведення господарства було припинено. Примирення між ними неможливе, вони стали чужими один одному, кожен з них живе своїм особистим життям і подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На підставі викладеного просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав із підстав, що в ньому викладені, просив його задовольнити. Додатково та на запитання пояснив, що вони із відповідачкою дійсно зареєстрували шлюб у 2002 році, у відповідачки є ще двоє власних дітей, а також у них є спільна дочка. Їх сім»я розпалась, вони не можуть знайти спільної мови, постійно сваряться. Він перебував у зоні АТО, після того постійно нервує, сімейні негаразди негативно на нього впливають. Позивач прийшов до переконання, що сім»ю зберегти неможливо. Шлюбні стосунки припинено, він не має до відповідачки почуттів. Після закінчення строку, що наданий на примирення, суду пояснив, що примирення між ними не відбулось, він наполягає на розірванні шлюбу, жити із відповідачкою не буде, вони проживають окремо близько двох місяців. Просив судові витрати віднести на його рахунок та не стягувати із відповідача.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала. Суду пояснила, що вони із позивачем прожили у шлюбі 15 років, все було нормально. На даний час відносини погіршились, позивач проживає окремо, однак приходив до неї нетверезий, казав, що любить. Вона має почуття до позивача, просила надати термін для примирення, оскільки неприязних відносин між ними немає, є спільна дитина. Після закінчення терміну, що наданий судом для примирення пояснила, що примирення вони не досягли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому проти розірвання шлюбу не заперечила.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як строк наданий сторонам для примирення не дав позитивних результатів, позивач не досяг примирення та збереження сімї, він вважає збереження сімї неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, так як це суперечить його інтересам, спроби до примирення не призвели.

Також судом враховується вік сторін, що є людьми із сформованими поглядами на життя, дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, а саме те, що позивач 17.10.2016 року звернувся до суду із позовом саме для того, щоб розірвати шлюб, тривалість шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, наявність у сторін неповнолітньої дитини, те, що розірвання шлюбу не позбавляє батьків обовязку брати участь у вихованні дітей.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.06.2002 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 102 (а.с. 17)

Сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7)

Сторони кілька місяців не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше збереження шлюбу неможливе, та це суперечило б інтересам сторін, які не бажають продовжувати подружні стосунки один з одним, про що заявили у судовому засіданні.

Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Сторони не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів. Місячний термін, наданий сторонам для примирення позитивних результатів не надав. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше збереження шлюбу неможливе, і це суперечило б інтересам сторін, які не бажають продовжувати подружні стосунки один з одним, про що заявили у судовому засіданні.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3 ч. 2, 21 ч.1, 24 ч. 1 , 104 ч.2, 105 ч.3, 110, 112, 114 ч.2 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 12 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 102 - розірвати.

Судові витрати віднести на рахунок позивача

На рішення суду сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя /підпис/

Копія вірна.

Суддя

Секретар