Ухвала

іменем України

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Євтушенко О.І., Остапчука Д.О., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Златодар», Державного агентства резерву України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Державного агентства резерву України на рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом Державного агентства резерву України від 19 травня 2014 року № 53-к його призначено на посаду генерального директора ДП «Златодар». Між Державним агентством резерву України та ним укладено трудовий контракт від 19 травня 2014 року № 63/14 терміном дії з 20 травня 2014 року до 19 травня 2019 року.

Наказом голови Державного агентства резерву України від 08 жовтня 2015 року № 164-к його звільнено з 09 жовтня 2015 року з посади генерального директора ДП за невиконання обов'язків, передбачених умовами контракту, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, дію контракту від 19 травня 2014 року № 63/14 припинено 09 жовтня 2015 року. Підставою для звільнення є службова записка відділу фінансування та формування бюджету від 30 вересня 2015 року № 0.41/220, лист Золотоніської районної державної адміністрації від 06 жовтня 2015 року № 01-01-32/2708. При звільненні позивача з посади йому не було видано трудову книжку, тому він вважав, що його трудові права, передбачені ст. 47 КЗпП України, порушені.

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що на порушення приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203», Державним агентством резерву України не було отримано погодження Черкаської обласної державної адміністрації на його звільнення.

Також ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок порушення трудових прав йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 5 тис. грн.

Посилаючись на ст. ст. 21, 47, 36, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді генерального директора ДП «Златодар», допустити негайне виконання рішення в цій частині; стягнути з ДП «Златодар» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня ухвалення рішення; стягнути з Державного агентства резерву України на його користь 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Златодар» з 09 жовтня 2015 року.

Стягнуто з ДП «Златодар» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2015 року до 28 січня 2016 року за 77 робочих днів у сумі 28 041 грн 09 коп.

Стягнуто з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі Державне агентство резерву України просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що доводи ОСОБА_1 про порушення відповідачами його трудових прав при звільненні з посади генерального директора ДП «Златодар» не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак відсутні правові підстави для його поновлення на роботі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав наступне.

Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України передбачена така підстава припинення трудового договору як обставини, зазначені в контракті.

Як убачається із наказу про звільнення, ОСОБА_1 звільнений із посади генерального директора ДП «Златодар» за невиконання обов'язків, передбачених умовами контракту, п. 8 ст. 36 КЗпП України, при цьому не конкретизовано, який же саме пункт контракту порушено та які умови не виконано.

Із службової записки до голови Державного агентства резерву України Мосійчука В.А. вбачається, що за результатами фінансово-господарської діяльності за 1 півріччя 2015 року державне підприємство не виконало планові показники та отримало чистий фінансовий результат (збиток) у сумі 750 тис. грн. Крім того, за даними державного підприємства, за липень 2015 року отримано чистий фінансовий результат (збиток) у сумі 867 тис. грн та за серпень 2015 року - збитки в розмірі 188 тис. грн. Отже, за січень-серпень чистий збиток підприємства становить 1 805 тис. грн.

Апеляційний суд вважав, що питання щодо виконання чи невиконання фінансового плану для вказаного підприємства має вирішуватись при дослідженні результатів фінансової діяльності підприємства протягом всього фінансового року в цілому, тобто за його загальними річними результатами, а не за результатами збиткових періодів діяльності підприємства протягом року.

При цьому апеляційний суд зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що службова записка заступника начальника відділу фінансування та формування бюджету містить відомості про фінансово-господарську діяльність підприємства за 1 півріччя 2015 року, а не за весь звітний період, відтак вказувати про збитковість підприємства на майбутнє та робити висновки за весь звітний рік є передчасним та необ'єктивним.

При цьому, не враховано об'єктивні обставини, пов'язані із збитковістю підприємства, зокрема, підняття цін на енергоносії та ПММ, підняття вартості послуг, сезонність робіт підприємства, збільшення оплати праці за рахунок виплати індексації заробітної плати, неможливість підняття вартості послуг ДП «Златодар» у зв'язку із регулюванням цінової політики антимонопольним комітетом України.

Заслуговує на увагу також той факт, що підприємство не має поточної заборгованості із заробітної плати.

Також апеляційний суд не погодився із висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні позивача з роботи був дотриманий порядок його звільнення, визначений Порядкомпогодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203, згідно з п. 4 якого пропозиція щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного значення, погоджується головою обласної державної адміністрації.

Із наказу про звільнення позивача з роботи вбачається, що при його звільненні не було дотримано Порядку, оскільки звільнення відбулося без погодження з головою обласної державної адміністрації Черкаської області.

Установивши, що звільнення позивача відбувалося без законних підстав, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2015 року до 28 січня 2016 року в розмірі 28 041 грн 09 коп. та стягнення з Державного агентства резерву України на користь позивача 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги Державного агентства резерву України не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного агентства резерву України відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Д.О.Остапчук

О.В.Попович