Провадження 2/235/1693/16
Справа 235/3556/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бушинської Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 30.05.2016 року звернувся до суду з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 11.03.1997 року по 18.01.2000 року, з 18.04.2006 року по 09.07.2006 року та з 15.07.2009 року по 13.05.2013 року.

Звільнений був на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.02.2016 року йому встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт П ст.., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-П ст.. захворювання професійне, встановлено вперше.

03.03.2016 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням, йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності з 01.03.2016 року безстроково по професійній патології хронічний бронхіт, третя група інвалідності, рекомендовані нагляд пульмонолога, невропатолога, терапевта, визначена потребу у медичній та соціальній допомозі.

Внаслідок професійного захворювання, позивач зазнав моральну шкоду, яка полягає в тому, що він будучи здоровою працездатною людиною у віці 55 років став непрацездатним, йому встановлена інвалідність, він втратив 40% професійної працездатності. Він тривалий час перебуває на лікуванні, вимушений нести матеріальні та моральні витрати на лікування, вказані обставини значно знизили його можливості реалізації матеріальних та духовних потреб, саме протікання хвороби пов'язано з фізичним болем, який носить постійний характер. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 70000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» Бушинська Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська» перебував в трудових відносинах з 11.03.1997 року по 18.01.2000 року, з 18.04.2006 року по 09.07.2006 року та з 15.07.2009 року по 13.05.2013 року. Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 7-14).

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.02.2016 року позивачу встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт П ст.., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-П ст.. захворювання професійне, встановлено вперше (а.с. 17-19).

03.03.2016 року позивач ОСОБА_3 був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням, йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності з 01.03.2016 року безстроково по професійній патології хронічний бронхіт, третя група інвалідності, рекомендовані нагляд пульмонолога, невропатолога, терапевта, визначена потребу у медичній та соціальній допомозі (а.с. 15).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 03.03.2016 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв»язку з професійними захворюваннями, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково (а.с. 15-16).

В зв»язку з цим 30.05.2016 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України.

Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в зв"язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина.

Вищезазначене законодавство, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров"я позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з професійним захворюванням втрачена на 40%, він визнаний інвалідом 3 групи.

Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. 268 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 79, 88, 208-209, 212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», р/р 7012, банк ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 335496, , на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошову компенсацію у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв»язку з професійним захворюванням.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», р/р 7012, банк ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 335496, на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: