Справа № 219/2994/16-ц
Провадження № 2/219/1901/2016
10.06.2016 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Шевченко Л.В.
при секретарі судового засідання - Брагіній М.В.,
за участю представник позивача - ОСОБА_1 (на підставі договору від 23.03.2016 року),
відповідач ОСОБА_2 - не з'явилася,
третя особа ОСОБА_3 - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29.03.2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаною позовною заявою до ОСОБА_2, та просила ухвалити рішення яким визнати відповідача - ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрована позивач, відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_3 - син позивача та співвласник квартири, та ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_2 є онукою позивача, вона зареєстрована у квартирі з 30.08.2013 року. Окрім позивача зараз в квартирі ніхто не проживає, питання про визнання втратившою право користування житлом позивач ставить відносно ОСОБА_2 Відповідач не проживає в квартирі, та фактично ніколи в ній не проживала. Їй потрібна була реєстрація після закінчення навчання у технікумі , та позивач дала на це згоду. Відповідач з дня реєстрації, з 30.08.2013 року, ані в квартирі. Ані в м. Артемівську не проживала. Оскільки право на проживання відповідач придбала з часу реєстрації, то вона не проживає у квартирі позивача з серпня 2013 року. Ніякої домовленості про збереження права на користування житлом між сторонами не було, у квартирі немає речей відповідача, жодних витрат на утримання житла вона не несе. У зв'язку із тим, що позивач в повному обсязі не може розпоряджатися та користуватися своєю власністю та порушується її права, бо відповідач до теперішнього часу залишається зареєстрованою у її квартирі, тому вона була змушена звернутися з вказаним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_4 до судового засідання не з?явилася, 18.04.2016 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимог підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала та наполягала на їх задоволенні на підставах, викладених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечувала, про що надала суду заяву.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою її реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй, ОСОБА_6 та третій особі ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.06.1996 року, видане госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при відділі з обліку та розподіленню жилої площі виконкому Артемівської міськради народних депутатів (арк.с.9).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської нотаріальної контори ОСОБА_7, спадкоємцем майна (1/3 частина квартири АДРЕСА_1) ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року, є його дружина ОСОБА_4 (арк.с.7).
Відповідно довідки ТОВ «ТБК «Схід» № 705 від 21.03.2016 року, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано 4 особи: власник - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онуки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк.с.10).
Згідно акту про не проживання ТОВ «ТБК «Схід» від 28.08.2015 року № 1579, 21.03.2016 року № 704, та 06.06.2016 року № 704, при перевірці було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані особи: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, за вказаною адресою не проживають, що підтверджується показаму сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9.(арк.с.11,12,51).
Свідок ОСОБА_5 у судовому засідання 10.06.2016 року пояснила, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю бабусею. ОСОБА_2 є її сестрою по батькові. Пояснила, що з ОСОБА_2 не спілкується, оскільки вона в Артемівську не проживає і не проживала з 2013 року. Де вона проживає, свідок не знає. Бабусі ОСОБА_2 не допомагає.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засідання 10.06.2016 року пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, тобто є сусідкою ОСОБА_4, яка є позивачем. Вона знає, що ОСОБА_2 та інші зареєстровані в квартирі особи не проживають, до ОСОБА_4 приходить онучка - ОСОБА_13, допомагає їй. ОСОБА_2 не бачила вже майже три роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1, з серпня 2013 року не проживає.
Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 60, 63, 70 СК України, ст. 150 ЖК України, ст. 316, 317, 319, 321, 368, 372, 391, 405 ЦК України, ст. 10, 60, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення ухвалено в судовому засіданні 10.06.2016 року. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 10.06.2016 року. Повне рішення оформлено та підписано суддею 15.06.2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Шевченко