Справа № 524/1080/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулось Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Одночасно із позовною заявою банк звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, а саме на житловий будинок загальною площею 86,60 кв.м. житловою площею 50, 20 кв.м., який знаходиться за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, пров. Солдатський, буд. 63 шляхом заборони будь-яким способом укладати угоди стосовно реєстрації та перереєстрацію. Здійснювати його відчуження. В межах суми стягнення;

-Направити до Дніпропетровської філії Державного підприємства «інформаційний центр» Міністерства Юстиції України» заяви реєстрацію обтяжень на все нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2;

-Обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу ОСОБА_2 паспорта/проїзного документа, Адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань.

В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_2 на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе обовязки передбачені кредитним договором.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову, встановив наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У відповідності до розяснень, наведених в п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановивши, що заявник, всупереч вищевикладеному, належним чином не обґрунтував причин та необхідності застосування виду забезпечення позову, як арешт на нерухоме майно, окрім того, не надав жодних доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Щодо тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, то слід зазначити, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

З урахуванням наведених вище вимог закону, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у такий спосіб, у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.151,152,153,209,210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя