АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, третя особа: Державна фіскальна служба у Деснянському районі м. Києва, про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 754/15015/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6434/2016
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_3
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_4
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, в якому, з уточненнями, просив стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11.08.2015 року він бажав придбати хліб у кіоску, що належить ФОП ОСОБА_2, продавець хлібного кіоску ОСОБА_5, отримавши від нього гроші кинула йому хліб, що дуже обурило його. Він звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби в Деснянському районі м. Києва на дії продавця цього кіоску. Пізніше, 23.10.2015 року він знов забажав придбати хліб у цьому кіоску, де знаходилася продавець ОСОБА_5 і ще якась жінка, як потім він дізнався, дружина ФОП ОСОБА_2 Він попросив хліба, який йому подали, при цьому він запитав у ОСОБА_5 чи оформила вона трудові відносини з ФОП ОСОБА_2, після чого дружина ОСОБА_2 облаяла його нецензурною лайкою і він викликав працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції, ще одна продавець, як потім стало йому відомо на прізвище Берлюта, виразилася на його адресу нецензурними словами, що він вважає хуліганством з боку дружини ОСОБА_2 та продавців ОСОБА_5 та Берлюти. Вказував, що являється інвалідом війни та його здоров'ю завдають великої шкоди будь які конфліктні ситуації, а тому відповідач повинен компенсувати йому вказаний розмір моральної шкоди, який вважав справедливим, враховуючи усі викладені обставини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та не обґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції не правильно оцінив наявні в матеріалах справи докази, не взяв до уваги обставини справи, зокрема те, що продавець Берлюта вчиняла по відношенню до нього хуліганські дія як в кіоску, так і в судовому засіданні, що призвело до ухвалення незаконного рішення про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності апелянта.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що позивач звернувшись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно оцінив наявні в матеріалах справи докази, не взяв до уваги наявні обставини справи та ухвалив помилкове рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано доказів та обґрунтувань, які б підтверджували незаконність рішення суду першої інстанції та обґрунтованості свого позову. Всі доводи позовної заяви та апеляційної скарги побудовані виключно на припущеннях та оціночних судження позивача. Ним не надано а ні суду першої інстанції, а ні переконливих доказів на підтвердження завдання його моральної шкоди. Також ОСОБА_1 взагалі ніяк не обґрунтований вказаний ним розмір, у який він оціню завдану собі моральну шкоду.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді