02 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ГвоздикаП.О., Попович О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Національний Банк України, про стягнення коштів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), третя особа: Національний банк України про стягнення коштів в сумі 3 504 000 грн. та 764 621 дол. США.
Посилається на те, що 28 лютого 2008 року він придбав у ПАТ «Укрсоцбанк» послугу з надання кредиту та уклав з ним відповідні договори (надання кредитної лінії, застави майна, страхування), при цьому наперед авансом сплатив повну вартість за послуги, що мали надаватися відповідачем. 10 жовтня 2008 року придбав другу кредитну лінію. Загалом було закуплено послуги з надання кредиту у розмірі 500 000 грн. та 60 000 дол. США. Гарантією повернення кредитних коштів була застава майна. З 13 жовтня 2008 року відповідач припинив виконувати свої зобов'язання та надавати послугу з надання кредитних коштів, при цьому пояснив свої дії тим, що виконання зобов'язань йому заборонено Національним банком України. У 2011 році працівники банку звернулися до приватного нотаріуса, який посвідчував договір іпотеки квартири та отримали в нього виконавчий напис на стягнення боргу за рахунок квартири, який був переданий до ВДВС за місцем знаходження квартири. 19 грудня 2011 року при продажу квартири була заплачена удвічі більша сума ніж та, за яку мали намір її продати у ВДВС, проте позивач зазнав збитків у розмірі 125 578,94 дол. США, оскільки заставна вартість квартири у договорі іпотеки встановлена у розмірі 325 578,94 дол. США. Оскільки збитки ОСОБА_4 поніс внаслідок того, що відповідач за відсутності у нього боргу перед Банком оформив та пред'явив до виконання виконавчий напис нотаріуса, то такі дії є винними і саме на відповідачеві лежить обов'язок відшкодувати завдані збитки згідно ст. ст. 1166,1172,1192 ЦК України. Крім того, при продажі квартири Банк примусив віддати кошти у розмірі 18 182,18 дол. США та 95 260 дол. США в рахунок боргу, який позивач начебто мав перед Банком. Проте, як стверджує позивач, жодних боргових зобов'язань перед Банком у нього немає і фактично Банк отримав від ОСОБА_4 повторно кошти, які були оплачені раніше. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України ПАТ «Укрсоцбанк» зобов'язаний повернути безпідставно отримані кошти.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено факту завдання йому збитків.

Судом встановлено, що 28 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/352-С, за умовами якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання окремими частинами (кожна частина окремо - Транш) зі сплатою 14,5 процентів річних в межах максимального ліміту заборгованості до 500 000 грн., з кінцевим терміном повернення до 27 лютого 2018 року (а. с. 4).

10 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 700/744019-КV, за умовами якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 60 000 грн, зі сплатою 16 % річних та комісій (а.с.5).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 700/744019-КV, 10 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір № 700/744021-ІО, предметом іпотеки є квартира № 194 загальною площею 113,40 кв. м, житловою площею 70,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 54).

19 грудня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 1 598 000 грн., що на день укладення договору становило 200 000 дол. США (а. с. 52).

Судом встановлено та сторонами при розгляді справи у районному суді не заперечувалося, що квартира була реалізована в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За умовами ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з договорів, укладених між сторонами, ОСОБА_4 є позичальником кредитних коштів, а Банк - кредитором. Крім того встановлено, що між сторонами зобов'язань, в яких Банк був би боржником позивача не існує, не надано суду й належних та допустимих доказів того, що між сторонами існують однорідні зустрічні вимоги.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановивши обставини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскількидоказів набуття Банком грошових коштів у сумі 18 182,18 дол. США та 95 260 дол. США без достатньої на те правової підстави, а також передачі вказаних коштів під впливом обману суду не надано, а тому суди дійшли висновку, що позивачем необґрунтовано заявлених позовних вимог щодо повернення як безпідставно набутих вищевказаних коштів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - НаціональнийБанк України, про стягнення коштівзалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко П.О. Гвоздик О.В. Попович