У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у період з 01 січня 2011 року по 31 вересня 2014 року відповідачам надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з чим, що станом на 01 жовтня 2014 року за відповідачами рахується заборгованість у розмірі 2 385 грн 69 коп. з урахуванням сальдо 48 грн 62 коп., просив стягнути вказану заборгованість солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за період з 01 січня 2011 року по 31 вересня 2014 року за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 2 385 грн 69 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, на підставі рішень Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29 січня 2009 року № 25 та від 28 квітня 2011 року № 200 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що проживає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води є Концерн «Міські теплові мережі» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі».

Позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2015 року № 630, надавалися послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1, у якій зареєстровані та проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з розрахунком заборгованості відповідачі у період з 01 січня 2011 року по 31 вересня 2014 року оплату за надані послуги здійснювали не у повному обсязі, у зв'язку із чим за відповідачами станом на 01 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 2 385 грн 69 коп. з урахуванням сальдо на 01 січня 2011 року у розмірі 48 грн 62 коп.

15 грудня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 385 грн 69 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2015 року зазначений судовий наказ скасовано (а. с. 12).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщовонифактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування усіма судами.

Суди правильно не взяли до уваги заперечення відповідачів у частині відсутності між ними та позивачем договору про надання послуг, оскільки відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі отримували послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, що підтверджує наявність у відповідачів обов'язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Із серпня 2008 року рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28 липня 2008 року № 327 було введено додатковий тариф на послуги з централізованого опалення зі складовою тарифу - абонплату, тому застосування позивачем тарифів на послуги шляхом включення до його складу абонплати відповідає вимогам закону.

При цьому з 01 січня 2013 року окрема абонплата була скасована рішенням міської ради і позивач не включав її окремо до складу тарифу, що підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами здійснювалася часткова оплата за послуги позивача, а саме у березні, квітні, червні, грудні 2011 року, червні, листопаді, грудні 2012 року, січні-березні, травні, листопаді 2013 року, травні 2014 року, тому суди зробили правильний висновок про відсутність підстав для застосування строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги суди обґрунтовано керувалися ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, оскільки відповідачі свої зобов'язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконували неналежним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Неукладання договору про надання житлово-комунальних послуг, не звільняє власників (наймачів) квартир від сплати за надані послуги.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Демяносов М.В. Ступак О.В.