Справа № 226/596/16-ц
Cправа № 2/226/358/2016
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2016 року м. Мирноград
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючого суддi Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Трифонової І.О.
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_2
відповідач ОСОБА_3 (не з'явився),
відповідач ОСОБА_4 (не з'явився),
розглянувши заочно у вiдкритому судовому засiданнi в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з договором купівлі-продажу від 06.07.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області № 1427 вона одноособово набула право приватної власності на дану квартиру. Дана квартира зареєстрована в БТІ м. Димитров на праві приватної власності за нею за реєстровим № 33.Відповідачі до теперішнього часу зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Відповідач ОСОБА_3 є її рідним сином і з травня 2006 року до теперішнього часу не проживає разом з нею за місцем своєї реєстрації. З сином вона не має ніяких відносин і місце його проживання їй не відомо. ОСОБА_4 є її рідним онуком, який з липня 2014 року до теперішнього часу не проживає за місцем реєстрації. Місце проживання онука їй не відомо. Вона має на меті оформити субсидію та у повній мірі здійснювати право користування та розпорядження своїм майном. Їй необхідно рішення суду про позбавлення відповідачів права користування вказаним житловим приміщенням для зняття їх з реєстрації місця проживання. Просить суд визнати відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Також пояснила, що квартиру вона придбала у 1995 році, коли вони з сім*єю переїхали з Туркменістану. Її син ОСОБА_3 проживав у її квартирі до 2006 року, після чого поїхав до міста Маріуполя, на заробітки. Там зустрів свою майбутню дружину, одружився і до 2014 року проживав з сім*єю в місті Маріуполі, працюючи на заводі «Азовсталь». У 2014 році син виїхав з сім*єю у Росію до бабусі його дружини на постійне місце проживання. Коли син жив в місті Маріуполі, він інколи приїздив у гості на вихідні. З 2014 року вона його не бачила, інколи спілкується з ним телефоном. Її онук ОСОБА_4 також в 2014 році виїхав у місто Нижній Ламов Пензенської області Російської Федерації до свого батька, який там його обіцяв влаштувати на роботу. Онук виїхав на постійне місце проживання, повертатись в Україну він не планує, оскільки вже отримав російське громадянство. Її син та онук не виписались з квартири пере від*їздом, а їх реєстрація в її квартирі створює для неї додаткові фінансові витрати. Просила суд визнати їх такими, що втратили право користування належною їй квартирою.
Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідачів до суду не надходило.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона живе поряд з позивачем, вони дружать. Онук позивача не проживає в її квартирі з літа 2014 року, він виїхав до батька в Росію на постійне місце проживання. Син позивача також не проживає в квартирі позивача. Він спочатку виїхав в місто Маріуполь, а потім з сім*єю, вже день біля року тому, переїхав в Росію в місто Тамбов. І син, і онук позивача виїхали добровільно, за власною волею.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем і багато років була знайома з її сином та онуком. Онук позивача ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі з літа 2014 року, коли він виїхав до свого батька в Росію в місто Пензу. Їй це відомо зі слів самого ОСОБА_4 та дочки позивача ОСОБА_7, з якою вона дружить. Син позивача ОСОБА_3 вона також знає з дитинства. Він приблизно 10 років тому поїхав в місто Маріуполь, там влаштувався на роботу. Пізніше познайомився з дівчиною, одружився і залишився проживати у місті Маріуполь. Останній раз вона бачила ОСОБА_3 в 2013 році, коли він приїздив на похорон батька. З 2014 року вона ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 не бачила.
Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованими значаться: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс» від 12.04.2016р. (а.с. 11).
Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.1995 року, зареєстрованого в реєстрі № 1427, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Бахуринською Л.О. (а.с.14).
Квартира зареєстрована на ім'я позивача в бюро технічної інвентаризації в м. Димитров (а.с. 15).
Відповідно до довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шанс-33» міста Димитров відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, однак фактично не проживає з травня 2006 року до теперішнього часу. (а.с. 12). Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, однак фактично не проживає з липня 2014 року до теперішнього часу. (а.с. 13).
Згідно з ч. 2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З показів свідків, наданих суду матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 більше 1 року. Поважних причин не проживання відповідачів у даній квартирі судом не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.405 ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, 79, 81, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Т.О. Коваленко