У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»), звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу.

Свої вимоги мотивує тим, що за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 12 червня 2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, останньому надано кредит у сумі 39 562 доларів США строком повернення не пізніше 12 червня 2015 року згідно з графіком погашення зі сплатою 14 % річних.

9 жовтня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1, якою сторони погодили новий графік погашення кредиту.

З метою своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника, між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки від 9 жовтня 2009 року.

Посилаючись на те, що позичальник не виконував умови договору, виникла заборгованість станом на 18 вересня 2014 року в сумі 14 602,02 дол. США, що за курсом НБУ становить 196 032 грн 47 коп., яку просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2008 року в розмірі 15 439,7 дол. США, що еквівалентно 207 269 грн 88 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У задоволені позову ПАТ «УкрСиббанк» у частині стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16 липня 2015 року рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23 лютого 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 та в цій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2008 року в розмірі 13 277,42 дол. США та пеню в розмірі 8 628 грн 39 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, виходив із того, що ОСОБА_6 порушив взяте на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим вимога банку про дострокове повернення кредиту, процентів за кредитом, стягнення штрафних санкцій є обґрунтованою. Вимога банку до ОСОБА_7 є необґрунтованою, оскільки згоду на збільшення відповідальності ОСОБА_6 за кредитним договором, вона як поручитель не надавала.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, апеляційний суд виходив із того, що у п. 2.1 договору поруки передбачено, що у разі зміни умов основного договору поручитель підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Крім того, сторони погодили, що такі зміни не потребують укладання додаткових угод про внесення змін.

Проте повністю погодитись із висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 12 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за яким ОСОБА_6 отримав кредит у сумі 39 562 дол. США зі строком повернення не пізніше 12 липня 2015 року із сплатою 14 % (а. с. 9 - 20).

9 жовтня 2009 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за якою сторонами було визначено новий графік погашення кредиту (а. с. 21, 22), який позичальником порушено. Станом на 18 вересня 2013 року останній допустив утворення заборгованості за кредитом у сумі 12 892,72 дол. США, що еквівалентно сумі у 173 085 грн 08 коп., та 1 709,30 дол. США, що еквівалентно сумі у 2 947 грн 39 коп. і становить заборгованість за процентами.

Крім того, за порушення зобов'язання позивачем відповідно до п. 4.1 договору нараховано пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів у розмірі 837,05 доларів США, що еквівалентно 11 237 грн 41 коп. 9 жовтня 2009 року між позивачем та ОСОБА_7 на забезпечення виконання позичальником зобов'язання укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язалася відповідати за виконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором (а. с. 23-25).

Позивачем були надіслані вимоги від 7 серпня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про погашення заборгованості, (а. с. 44-47) з повідомленнями про їх вручення (а. с. 94).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки за двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

У пункті 2.1 договору поруки зазначено, що у випадку зміни умов основного договору поручитель підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що такі зміни не потребують укладання додаткових угод про внесення змін.

Однак апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дійшов передчасного висновку про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя, оскільки умови збільшення обсягу відповідальності поручителя є не чіткими, у договорі поруки не передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати.

Крім того, матеріали справи не містять доказів згоди поручителя саме на підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, як не містять і рішень про підвищення відсоткової ставки.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак