АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О., Чупікової В.В.

Секретар: Чубрей І.І.

За участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування, зняття з реєстрації та виселення за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до до ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування, зняття з реєстрації та виселення, посилаючись на наступне.

На підставі договору дарування від 12 листопада 2011 року вона є власником 11/100 частин житлового будинку № 1 по вулиці Полтавській у м.Чернівці та її частка в цьому будинку складається з ізольованої квартири № 3 загальною площею 163,10 кв.м. У жовтні 2014 року їй стало відомо, що відповідачка ОСОБА_3 - колишня власниця вказаної квартири зареєструвала без її згоди своє та неповнолітніх дітей місце проживання у належній їй квартирі. Реєстрація місця проживання відповідачів у її квартирі здійснена на підставі незаконно отриманого свідоцтва про право власності від 18 червня 2014 року. 21 червня 2014 року запис про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 був видалений реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а бланки свідоцтва про право власності від 18 червня 2014 року були знищені. Наявність незаконної реєстрації відповідачів та їхнє проживання у її квартирі перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися цією квартирою.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 6 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

________________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/471/16. Головуючий у 1 інстанції: Дудаков С. Є.

Категорія : 2/5 Доповідач: Винту Ю.М.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідють обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 липня 2015 року не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було: повно і всебічно зясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивача та заперечень відповідача.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зібраними по справі доказами встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 12 листопада 2011 року набула право власності на 11/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Полтавській № 1 у м.Чернівці, які складаються з частину будинку (квартири № 3) загальною площею 163,10 кв.м., житловою площею 76,70 кв.м. (а.с.7).

Право власності позивачки на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 жовтня 2014 року (а.с.8).

З листа реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції від 3 листопада 2014 року вбачається, що 18 червня 2014 року було помилково зареєстровано право власності відповідачки ОСОБА_3 на спірну квартиру з видачею їй дубліката свідоцтва про право власності, а 21 червня 2014 року запис про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 був видалений з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а бланки свідоцтва про право власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були знищені (а.с.12).

Факт реєстрації та проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується довідкою КЖРЕП № 6 від 28 жовтня 2014 року № 5939, відповідно до якої у цій квартирі з 4 липня 2014 року зареєстровані відповідачі, а з 28 жовтня 2014 року позивачка та її син ОСОБА_8 (а.с.10).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення також вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 отримала судову повістку про виклик до суду у вказаній квартирі (а.с.56).

Окрім того, факт проживання відповідачів у спірній квартирі підтвердили в судовому засіданні Апеляційного суду Чернівецької області свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про виселення відповідачів підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5088-VI) зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, які знімають з реєстрації місця проживання особи на підставі : заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Враховуючи зазначені вимоги ст.7 зазначеного Закону зняття відповідачів з реєстрації має здійснюватися та підставі рішення суду про їх виселення, а не за рішенням суду про зняття їх з реєстрації. Тому зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню.

Згідно п.33 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, ст.405 ЦК України слід застосовувати саме до членів сім'ї, за якими зберігається право користування житловим приміщенням, яке не належить йому на праві власності, за умови відсутності такого користувача в ньому не більше року, а не до колишніх власників житлового приміщення.

Враховуючи наведене позовна вимога ОСОБА_1 до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням також не підлягає задоволенню, як така, що не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, відповідачами не надано доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_1 про їх виселення з самовільно зайнятого житла.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, рішення Шевченківського райсуду м.Чернівці від 06.07.2015р. підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_12 частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття зазначених осіб з реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 182,70 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом :