Справа № 443/36/16-ц Провадження № 2/443/95/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Сидорака Б.Г.

за участю секретаря Рибакової І.І.,

представника позивача за довіреністю Лешеги В.В.,

представника відповідача, Жидачівської РДА Львівської області, за довіреністю Маркевич Л.Ф.

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи: служба у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області, комісія з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області, ОСОБА_4, про визнання недійсним розпорядження голови Жидачівської РДА Львівської області №654 від 21.09.2015 року та визначення способу участі батька у вихованні дитини,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Жидачівської РДА Львівської області Львівської області, зазначивши в якості третіх осіб: службу у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області, комісію з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області та ОСОБА_4, про визнання недійсним розпорядження голови Жидачівської РДА Львівської області №654 від 21.09.2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що ОСОБА_4 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2009 року. 29.05.2015 року рішенням Жидачівського районного суду Львівської області, яке набрало законної сили 10.07.2015 року, шлюб, укладений з ОСОБА_4, був розірваний. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує, що розпорядженям голови Жидачівської РДА №654 від 21.09.2015 року було визначено спосіб участі батька дитини ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні із їхньою малолітньою дитиною, а саме: систематичні побачення один раз на місяць за місцем фактичного проживання дитини у с.Вибранівка Жидачівського району та два рази на рік(січень, червень) терміном по 7 календарних днів з правом забирання дитини до свого місця проживання та обов"язковим поверненням до постійного фактичного місця проживання дитини. Позивачка вважає вказане рішення незаконним, таким, що частково відповідає інтересам дитини, оскільки дитині не виповнилось ще п"ять років, а ОСОБА_4 проживає на значній відстані від місця проживання її та дитини, що може у випадку, коли останній буде забирати дитину до місця свого проживання, добираючись із пересадками, негативно вплинути на здоров"я дитини, особливо у зимовий період. Вказані обставини не були враховані при прийнятті вказаного рішення відповідачем та його виконання буде негативно впливати на розвиток та здоров"я дитини. Із врахуванням уточнених позовних вимог від 23.05.2016 року просила: визнати розпорядження голови Жидачівської РДА Львівської області №654 від 21.09.2015 року таким, що частково не відповідає інтересами малолітньої дитини; визначити інший спосіб участі батька у вихованнні дитини, зобов"язавши відповідача внести відповідну зміни у оспорюване рішення.

У судовому засіданні представик позивачки адвокат Лешега В.В. підтримав позовні вимоги у повному обсязі із підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача, Жидачівської РДА Львівської області, за довіреністю Маркевич Л.Ф. у судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки вважає, що вказане рішення є законним та обгрунтованим, прийняте за результатами висновку служби у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області від 30.07.2015 року та рішення комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області від 10.09.2015 року на підставі заяви батька та доданих до неї документів, а тому просили у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, ОСОБА_4, будучи допитаним у судовому зщасіданні у режимі відеоконференції, вважає позовні вимоги позивачки безпідставними, оскільки при прийнятті рішення відповідачем Жидачівською РДА Львівської області були враховані його права, як батька щодо участі у вихованні дитини та інтереси останньої.

Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Так, судом встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року, яке набрало законної сили 10.07.2015 року, шлюб укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був розірваний та їхня дочка ОСОБА_6 залишилась проживати разом із матір"ю, позивачкою у справі ОСОБА_5. (а.с.7,8).

ОСОБА_4 звернувся до Жидачівської РДА Львівської області як органу опіки і піклування із заявою про визначення участі у вихованні дитини та порядку побачень з дитиною.

21.09.2015 року Жидачівською РДА Львівської області на підставі висновку служби у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області від 30.07.2015 року та рішення комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області від 10.09.2015 року, прийнято розпорядження №654 "Про визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.", пунктами якого:

- визначено спосіб участі батька у вихованні та спілкування із дитиною систематичними побаченнями один раз на місяць за місцем фактичного проживання дитини у с.Вибранівка Жидачівського району та два рази на рік(січень, червень) терміном по 7 календарних днів з правом забирання дитини до свого місця проживання та обов"язковим поверненням до постійного фактичного місця проживання дитини;

- зобов"язано матір дитини - ОСОБА_5 не створювати перешкод у спілкуванні дочки з батьком.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою КМ України від 24.09.2008 року №866, комісія з з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим оганом, що утворюється головою районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і Цивільним Кодексами, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про охорону дитинства", "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування", "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", "Про освіту", "Про соціальні послуги", "Про соціальну роботу з сім"ями, дітьми та молоддю", Конвенцією ООН про права дитини, актами Презедента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також Положенням про неї, розробленим відповідно до цього Положення.

Здійснення органами опіки і піклування діяльності врегульоване Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов"язаної із захистом прав дитини, затведженого постановою КМ України від 24.09.2008 р. №866.

Згідно із п.3 цього Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність, зокрема, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Відповідно до статті 118 Конституції України та статті 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", місцеві державні адміністрації здійснюють виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Аналізуючи доводи сторін та перевіряючи оскаржуване розпорядження щодо його відповідності інтересам дитини сторін, суд зазначає наступне.

Декларація прав дитини, проголошена генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Пунктом 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, визначено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо від дитини, працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Статтею 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" у разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом.

Як зазначено у ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно з приписами ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи та це підтверджено відповідачем, підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження є звернення ОСОБА_4 до комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області із заявою вирішити питання щодо участі заявника у вихованні його дитини ОСОБА_6, матеріали Комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області від 10 вересня 2015 року (витяг з протоколу № 8) та висновок служби у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області від 30.07.2015 р.(а.с.59,60).

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання Комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області від 10 вересня 2015 року, на засіданні розглянуто заява ОСОБА_4 та рекомендовано голові Жидачівської прийняти рішення про визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином: щомісячні зустрічі за місцем проживання дитини та два рази на рік (січень, червень) терміном по 7 календарних днів з правом забирання дитини до свого місця проживання та обов"язковим поверненням до постійного фактичного місця проживання дитини. Рішення було прийнято одноголосно.

Також суд звертає увагу, що під час розгляду питання Жидачівською РДА Львівської області про визначення участі батька у вихованні дитини, позивач ОСОБА_5 вказувала, що не забороняє батькові зустрічатись із дитиною та брати участь у її вихованні, однак заперечує проти того, щоб батько забирав дитину до місця його проживання, оскільки це для дитини довга і тяжка дорога.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав доводи уточненої позовної заяви та вказав, що дитині лише виповнилось 4 роки і вона є дівчинкою, яка потребує щоденної уваги з боку матері, як у питаннях особистої гігієни, так і особистого психологічного підходу, враховуючи індивідуальні особливості дитини та у випадку, якщо ОСОБА_4 буде дозволено забирати дитину двічі на рік до місця його проживання, то при цьому дитині прийдеться долати значну відстань, що може негативно вплинути на здоров"я дитини, особливо у зимовий період.

Суд критично ставиться до зазначених тверджень позивачки, оскільки позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог жодного доказу до суду не надано. Зокрема, твердження позивачки про те, оскаржуване нею розпорядження частково не відповідає інтересам малолітньої дитини жодним документальним доказом не підтверджуються, а відтак сприймаються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, досліджених доказів, системного аналізу норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що приймаючи оскаржуване розпорядження №654 від 21.09.2015 року, відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та на підставі, визначеними чинним законодавством, а тому у задоволенні позовної вимоги позивачки ОСОБА_5 про визнання недійсним вищевказаного розпорядження слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_5 про встановалення іншого способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини та зобов"язання відповідача внести відповідні зміни до оспорюваного розпорядження, то оскільки вказані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання розпорядження недійсним, суд приходить до висновку, що у їх задоволенні також слід відмовити

Розподіляючи судові витрати, суд керується вимоги ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.5,6,10,60,88,107,213-215 ЦПК України, ст.ст.141,157,161 СК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області Львівської області, треті особи: служба у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області, комісія з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області, ОСОБА_4, про визнання недійсним розпорядження голови Жидачівської РДА Львівської області №654 від 21.09.2015 року та визначення способу участі батька у вихованні дитини - відмовити .

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Львівської області області через Жидачівський районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 08.06.2016 року

Головуючий суддя _______________________

03.06.2016