Справа № 368/167/16-ц Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/3380/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 08.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів Суханової Є.М..,ОСОБА_2

Секретар Бобко О.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ( особи , яка не приймала участі у справі ) на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи які не заявляють самостійних вимог - Кагарлицька районна державна нотаріальна контора , ОСОБА_6 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом ,

За зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця та витрат по зобов»язанням спадкодавця за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 09 липня 2014 року помер його батько - ОСОБА_7.

Після смерті батька ОСОБА_7 відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою ; Київська область , Кагарлицький район, с. Стави , вул.. Жовтнева , 53, власником якого він був .

Відповідач по справі , ОСОБА_5, яка є тіткою позивача , 17 березня 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний будинок .

Позивач вважає,що ОСОБА_5 діяла неправомірно , їй було відомо про наявність інших спадкоємців , дітей померлого , які спадкоємцями першої черги .

Позивач зазначав , що від права на спадщину його не усунуто , відсутність свідоцтва про право на спадщину позбавляє його права на спадщину , а відтак просив визнати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_7 , видане на ім.»я ОСОБА_5 17 березня 2015 року визнати недійсним .

ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву про відшкодування витрат на поховання, стягнення сплачених нею кредитних зобов»язань ОСОБА_7

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_7, який помер 09 липня 2014 року є її братом .

Сини покійного ОСОБА_7 не хотіли нести витрати на поховання батька , тому всі витрати понесла вона в розмірі 4 400 грн , які просила стягнути із ОСОБА_4.

Крім того , за життя ОСОБА_7 уклав кредитний договір з ПАТ «ПРИВАТБАНК» на суму 16 000 грн , і на день смерті заборгованість за кредитним договором складала 14 862,83 грн.

Як зазначає ОСОБА_5, вона як особа ,що прийняла спадщину здійснила погашення заборгованості в сумі 1 847 грн за кредитним договором . Сплачені кошти просить стягнути із ОСОБА_4

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 15 квітня 2016 року в задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 , який не приймав участі у справі , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції . В апеляційній скарзі зазначав , що суд першої інстанції не взяв до уваги , що він є спадкоємцем після померлого ОСОБА_7, і розглянув справу без його участі .

Позивач ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_5 апеляційної скарги не подавали.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 помер 09 липня 2014 року ( а.с. 5, 20) .

ОСОБА_4 , позивач по справі є сином померлого , відповідач ОСОБА_5- сестрою померлого ( а.с. 6, 61,62) .

ОСОБА_5 звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини 09 грудня 2014 року після померлого ОСОБА_7 ( а.с. 18) .

ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого 18 березня 2011 року , належала 1/2 частина будинку за адресою ; Київська область , Кагарлицький район, с. Стави , вул.. Жовтнева , 57, в якому він проживав до дня смерті . ( а.с., 27 ,32 35) , Іншим співвласником будинку є ОСОБА_5 ( а.с. 34).

ОСОБА_5М . отримала 17 березня 2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку за адресою ; Київська область , Кагарлицький район, с. Стави , вул.. Жовтнева , 57,( а.с. 48, 85-87.).

Згідно довідки , виданої виконкомом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області ОСОБА_5 поховала ОСОБА_7 за власні кошти (а.с. 64).

Згідно із ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Відповідно до вимог законодавства , відшкодуванню підлягають суми витрачені на придбання ліків , транспортування хворого , поховання , придбання і встановлення пам»ятника, , і таке відшкодування має бути розумним .

Відповідно до п.17 ч.1 ст.2 Закону України Про поховання та похоронну справу поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

З накладної , яку надала ОСОБА_5 на підтвердження понесених витрат на поминальний обід , не вбачається, що ці кошти були внесені на оплату саме поминального обіду ( а.с. 65) , тому відповідно до ст. ст 57-60 ЦПК України вказана довідка не є належним та допустимим доказом, а відтак висновок суду про відмову в цій частині позову є цілком обгрунтованим .

Відповідно до ст. 1282 ЦК України обов»язок по відшкодуванню вимог кредитора лежить на спадкоємцях , які прийняли спадщину , в межах вартості майна , одержаного у спадщину . Враховуючи , що ОСОБА_4 спадщину після померлого батька не приймав в установленому законом порядку , тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_5 про стягнення сплачених кредитних зобов»язань після померлого є вірним.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7, від 30 травня 2008 року відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Законом прямо не встановлюються підстави визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Буквально відповідно до ст.. 1301 ЦК України підставою визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є відсутність у особи , якій воно видане , права на спадкування .

При оформлені права на спадщину нотаріус зобов'язаний вчинити ряд нотаріально-процесуальних дій, відповідно до порядку встановленого п. п. 205-238 Інструкції „Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". Нотаріус зобов'язаний: встановити факт смерті спадкодавця, час та місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом або за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину та приналежність цього майна спадкодавцю, претензії кредиторів, заяви відказоодержувачів про відмову від заповідального відказу та здійснює інші дії з нотаріального провадження, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. В результаті аналізу всіх поданих документів при наявності достатніх підстав нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до вимог Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному із них окремо із визначенням імені та часток у спадщині. Таке правило діє у випадку, коли спадщину на нерухоме майно прийняло декілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного із них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Виходячи з позицій охорони прав спадкоємців, нотаріус у випадку, коли свідоцтво про право на спадщину видається не всім спадкоємцям і не на все спадкове майно, зобов'язаний у тексті свідоцтва зазначити, яка частка спадщини залишається відкритою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач ОСОБА_4 не надав доказів прийняття спадщини після померлого батька , а відтак висновок суду про відсутність підстав визнання свідоцтва про право на спадщину , виданого на ім.»я ОСОБА_5М . , недійсним , є обгрунтованим і законним.

Згідно із вимогами ст.ст. 3, 10, 11, 60, 33, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, коло відповідачів, викладає обставини, якими обгрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об»єктивність і неупередженість створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав для предмету позову належить виключно позивачу.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апелянт ОСОБА_3 , який не приймав участі у справі , в скарзі посилається на порушенням його прав , розгляд справи без його участі , разом з тим, докази прийняття ним спадщини після померлого батька ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі не зазначені .

Вказані доводи апелянта є безпідставними, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи не вирішував питання про його права та обов»язки,не спростовують висновків суду першої інстанції , а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення.

Постановляючи рішення , суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у позові ОСОБА_4, та відмову у зустрічному позові ОСОБА_5М ., і враховуючи ,що вказаним рішенням , суд питання про права та обов»язки апелянта ОСОБА_3 не вирішував , а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313 -315, 317,319 ЦПК України колегія суддів ,-

У х в а л и л а ; ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 ( особи , яка не приймала участі у справі ) - відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді