АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/297/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1866/16Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль»

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору на вклад «Універсальний» (без пролонгації) № 20/02-02-25 від 12.05.2008 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «ОСОБА_4 банк Аваль» до Джунь Олексія Андрійовича пр. визнання недійсним договору на вклад «Універсальний» (без пролонгації) №20/02-02/25 від 12.05.2008 року.

З цим рішенням не погодилось ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль», представник якого, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, , подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору на вклад «Універсальний» (без пролонгації) № 20/02-02-25 від 12.05.2008 року; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом зроблено неправильний висновок про те, що прибутковий касовий ордер підтверджує внесення коштів Відповідачам на вклад та отримання Банком коштів, тобто, ордер відповідає вимогам інструкції про касові операції у банках України і відповідна письмова форма спірного Договору банківського вкладу є додержаною.

Зазначає, що судом не взято до уваги факт порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину, що спричинив спірні відносини між позивачем та відповідачем.

Вказує, на те, що на їх думку, суд дійшов неправильного висновку про те, що умови спірного договору банківського вкладу у частині визнання розміру процентів є такими, що не відповідають вимогам закону.

Вважає, що договір укладався працівником Банку ОСОБА_6 з перевищенням повноважень та договір не схвалювався банком.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12 травня 2008 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_5 з другої сторони було укладено договір на вклад «Універсальний» (без пролонгації) №20/02-02/25 за умовами якого ОСОБА_5 передає, а ОСОБА_4 приймає на вклад «Універсальний» грошові кошти в сумі 40000,00 грн. строком на 12 місяців. Днем закінчення строку вкладу є 12 травня 2009 року. Відсоткова ставка по вкладу встановлюється в розмірі 24% (а.с.10).

На підтвердження внесення коштів в сумі 40000,00 грн. до Банку відповідачем надано прибутковий касовий ордер №3 від 12 травня 2008 року (а.с.11).

Розмір процентної ставки по вкладах громадян визначався рішенням №080425/РІ/1 Комітету з управління активами та пасивами банку від 25 квітня 2008 року (а.с. 26-27).

Станом на день укладення спірного договору начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» була ОСОБА_6, яка мала повноваження визначені довіреністю (а.с.22).

Згідно довідки ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» Вих № 142-2-5-00/711 від 14.01.2016 року договір на вклад «Універсальний» (без пролонгації) №20/02-02/25 від 12 травня 2008 року в Полтавській обласній дирекції АТ «ОСОБА_4 Аваль» не обліковується. У Миргородському відділенні Полтавської обласної дирекції АТ «ОСОБА_4 Аваль» зазначений у договорі рахунок №/25, а також зазначений у прибутковому касовому ордері рахунок № не відкривалися. Грошові кошти від відповідача ОСОБА_5 на підставі Договору на вклад «Універсальний» (без пролонгації) №20/02-02/25 від 12 травня 2008 року до каси банку не надходили, на вищезазначені або інші рахунки не зараховувалися (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу, а факт внесення коштів відповідачем та отримання їх Банком підтверджується прибутковим касовим ордером №3 від 12 травня 2008 року. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про те, що керуюча банком ОСОБА_6 мала якісь обмеження або заборони щодо її повноважень як керівника структурного підрозділу у частині визначення та регулювання умов договорів банківського вкладу.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до Висновку Європейскього Суду з прав людини у справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі ст.830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави".

Намагаючись визнати спірний договір недійсним та відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності відповідачу, позивач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка, у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Зокрема, у ст.1 Протоколу №1 зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст.41 Конституції України.

У відповідності до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як убачається з Правової позиції Верховного суду України, висловленої по справі № 6-17цс12 від 06.06.2012 року, згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Разом із тим, згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту ст.1059 ЦК України, п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі Положення), п.8 гл. 2 розд. III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року №337 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за №768/8089 (далі Інструкція), яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу 1 листопада 2008 року, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч.3 ст.1058, ч. 2 ст.1068 ЦК України, п. 2.1 Положення).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що у справі, яка переглядається, письмова форма спірних договорів дотримана, внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам п.8 гл.2 розд. ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, мають всі необхідні реквізити, від імені ВАТ ОСОБА_4 Аваль підписані особою на підставі довіреності банку та в межах наданих повноважень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Банку, оскільки необліковування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору, а факт внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом зроблено неправильний висновок про те, що прибутковий касовий ордер підтверджує внесення коштів Відповідачам на вклад та отримання Банком коштів, тобто, ордер відповідає вимогам інструкції про касові операції у банках України і відповідна письмова форма спірного Договору банківського вкладу є додержаною, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Пунктом 8 гл.2 розд. ІІІ Інструкції, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу від 12 травня 2008 року, установлено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Твердження у скарзі про те, що судом не взято до уваги факт порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину, що спричинив спірні відносини між позивачем та відповідачем, також не заслуговують на увагу суду, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили, яким ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні злочину.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд дійшов неправильного висновку про те, що умови спірного договору банківського вкладу у частині визнання розміру процентів є такими, що не відповідають вимогам закону, є необґрунтованими, оскільки, відповідно норм Цивільного Кодексу України діє принцип свободи договору та законом не передбачено обмежень щодо нарахування процентів по договірних зобовязаннях.

Також на думку представника Банку, договір укладався працівником Банку ОСОБА_6 з перевищенням повноважень та договір не схвалювався банком.

Проте, з аналізу довіреності на імя ОСОБА_6М, (а.с.22) колегія суддів не вбачає перевищення повноважень останньої при вчиненні даного правочину.

Твердження про те, що спірний договір не схвалювався Банком, не заслуговують на увагу суду, оскільки відсутність банківських рахунків, і, як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від фізичної особи на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2016 року, залишити без змін..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1