Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1117/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

07.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменний О.А.

за участю секретаря: Яковлєвої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

В обгрнутування позовних вимог зазначив, що 24.05.2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний Договір № KGMDG100750506 та № KGMDG 200750506.

Відповідно до кредитного договору № KGMDG100750506 позивачу було надано кредит в розмірі 28 000,00 доларів США та відповідно до кредитного договору № KGMDG 200750506 йому також було надано кредит в розмірі 7 000,00 доларів США.

24.05.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, двокімнатну квартиру , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно іпотечного договору вартість предмета іпотеки становить 176 750,00 грн.

ОСОБА_3 зазначає, що в порушення п.2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору, чим і було порушено вимоги чинного законодавства.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» до теперішнього часу не надав позивачу в письмовій формі орієнтовану сукупну вартість кредиту в гривневому еквіваленті.

ОСОБА_3 зазначив, що на час укладання кредитного договору в іноземній валюті у Банка була відсутня банківська ліцензія, а тому відповідно до Дозволу №22-2твід 29.07.2003 року відсутні пункти, згідно яких ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 24.05.2007 рік дозволялося б здійснювати кредитування в іноземній валюті.

Станом на 24.05.2007 рік при здійсненні операцій в іноземній валюті з фізичними особами резидентами Відповідач мав право тільки на ведення рахунків клієнтів, а саме: відкривати та приймати на рахунок клієнта іноземну валюту самого клієнта та видавати її на вимогу клієнта.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи заочне рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.05.2007 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк») був укладений кредитний договір № KGMDG100750506.

Відповідно до умов вказаного ОСОБА_5 зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок на строк з 24.05.2007 року по 21.05.2027 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 28 000 доларів США на купівлю житла, а також у розмірі 6 300, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Дговору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,00% виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 ОСОБА_5 та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 ОСОБА_5 (а.с. 6).

Згідно умов кредитного ОСОБА_5 погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який береться період з «24» по «29» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку щомісячний платіж в у сумі 367,56 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

24.05.2007 року також між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») був укладений кредитний договір № KGMDG 200750506, відповідно до якого ОСОБА_5 зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 24.05.2007 року по 21.05.2027 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 7 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування Кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 ОСОБА_5 та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного ОСОБА_5.

Умовами вказаного кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який береться період з «24» по «29» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку щомісячний платіж в у сумі 91,89 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії (а.с. 9).

Пунктами 4.1 вищевказаних кредитних договорів зазначено, що при порушенні Позичальником зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2 та 2.2.3 ОСОБА_5, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а.с.5, а.с. 8).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є декрет Кабінету Міністрів України.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій установлюється також положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою правління НБУ від 17.07.2001 №275, у п.5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з декретом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.5 декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з п.2 ст.5 цього ж декрету.

Посилання позивача в апеляційній скарзі про те, що на момент укладення договору в іноземній валюті у відповідача була відсутня ліцензія на здійснення банківських операцій в іноземній валюті є безпідставними, оскільки банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

У разі наявності в банку відповідної генеральної ліцензії або дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

На час укладення спірних договорі у ПАТ КБ «ПриватБанк» діяла банківська ліцензія видана Національним Банком України в листопаді 2001 року, письмовий дозвіл Національного Банку України на право здійснення операцій визначених п.1-4 ч. ст. 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та додаток до нього із переліком операцій, які має право здійснювати ОСОБА_5, в тому числі й операцій з валютними цінностями (а.с. 44-45).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» лише в 2011 році зобовязано Банки здійснювати операції з валютними цінностями при наявності генеральної ліцензії отриманої у встановленому порядку.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договорам від 24.05.2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») був укладений договір іпотеки.

Відповідно до п. 35.3 вказаного ОСОБА_5, в забезпечення виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором, Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 49,16 кв.м, житлова площа 26,80 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Майно належить Іпотекодавцю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 24.05.2007 року № 1387.

Відповідно до умов іпотечного договору, сторони визначили, що вартість нерухомого майна складає 176 750,00 грн. (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Стаття 18 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити істотні умови передбачені вказаним Законом.

При укладенні іпотечного договору, сторонами були дотримані передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін. При підписанні іпотечного договору, іпотекодавці усвідомлювали наслідки укладення договору та обовязкові умови виконання

Крім того, у відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, сторонами була визначена вартість нерухомого майна, яка складала 176 750 грн.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За таких підстав позивач погодився з усіма умовами кредитного договору та умовами іпотечного договору власноручно підписав кредитні договори на отримання даного кредиту в доларах США, чим підтвердив факт ознайомлення з елементами вартості кредиту, які він повинен сплатити по договору та умовами кредитування в іноземній валюті.

Безпідставними також є доводи позивача щодо недійсності кредитного договору в звязку з відсутністю у банку індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кредитні договори № KGMDG100750506 , № KGMDG 200750506 та іпотечний договір укладений між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк») від 24.05.2007 року, а отже строк , з якого починає перебіг позовна давність за вимогою про визнання договорів недійсними, є момент укладення договорів, оскільки позичальник був ознайомлений з умовам договорів та, відповідно, міг дізнатися про порушення свого права. Позивач звернувся в суд позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою лише 15.10.2015 оку, тобто із спливом трирічного строку.

Враховуючи вищевикладене позивачем не доведено в чому полягає порушення його прав внаслідок укладення спірних правочинів.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді: