Справа №481/759/13-ц 15.06.2016 15.06.2016
Справа №481/759/13-ц
Провадження №22-ц/784/1080/16
Категорія 23 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватно- орендного підприємства «Вікторія» Новобузького району Миколаївської області (далі- ПОП «Вікторія»)

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 2 березня 2016 року за позовом

ОСОБА_4

до

ПОП «Вікторія», ОСОБА_5, ОСОБА_6

про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

в с т а н о в и л а:

В квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ПОП «Вікторія», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки та оригіналу правовстанолюючого документу на неї.

Позивач вказував, що 26 серпня 2005 року він видав нотаріально посвідчене доручення, яким уповноважив відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 користуватися і розпоряджатися (продавати, обмінювати) належну йому на праві власності земельну ділянку площею 6,03 га. 8 квітня 2013 року вказана довіреність була скасована, про що повідомлено відповідачів, в звязку з чим позивач просив витребувати у останніх належну йому земельну ділянку та правовстановлюючі документи на неї.

В судовому засіданні, а саме 13 листопада 2013 року позовні вимоги були змінені. Позивач вказав, що використовуючи довіреність на управління та розпорядження земельною ділянкою, відповідач ОСОБА_7 від його імені уклав договір оренди із ПОП «Вікторія», власником та директором якого він є, а від імені підприємства договір підписано іншим представником позивача за дорученням ОСОБА_6 Посилаючись на те, що ОСОБА_8, як представник власника земельної ділянки, уклав угоду фактично в своїх інтересах, в звязку з чим вказаний договір укладено в порушення вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, а тому такий договір просив визнати недійсним.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 2 березня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ПОП «Вікторія» просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 2 квітня 2001 року є власником земельної ділянки площею 6, 03 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с. 42).

ОСОБА_4 26 серпня 2005 року видав нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження належною йому земельною ділянкою на імя відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на свій розсуд, здійснюючи будь-які правочини, що не суперечать законодавству, зокрема оренди, міни, купівлі-продажу, застави тощо (а.с. 44).

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_7 від імені ОСОБА_4 уклав договір оренди належної йому земельної ділянки з ПОП «Вікторія» без зазначення дати укладання цього договору, грошової оцінки землі, строком на 49 років з щорічною оплатою орендної плати в сумі 2053 грн. Вказаний договір 28 грудня 2010 року зареєстровано Новобузьким районним відділом Миколаївської філії Центру ДЗК (а.с. 41).

8 квітня 2013 року ОСОБА_4 заявою до приватного нотаріуса Новобузького районного нотаріального округу скасував раніше видану довіреність (а.с. 9).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вимогами ч. 3 ст. 238 ЦК України встановлено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 2 серпня 2012 року власником та керівником ПОП «Вікторія» являється ОСОБА_7 (а.с. 147-148, 222-223).

Згідно цієї ж виписки правом вчинення юридичних дій від імені вказаного підприємства, в тому числі підписувати договори, наділено також ОСОБА_6

Таким чином, укладаючи договір оренди земельної ділянки від імені її власника позивача у справі ОСОБА_4 з ПОП «Вікторія», ОСОБА_7, як представник продавця, діяв фактично у своїх власних інтересах, оскільки він, як власник ПОП «Вікторія» та його керівник, фактично одночасно являвся і представником покупця. Хоча від імені підприємства в даному договорі від імені ПОП «Вікторія» вчинила підпис ОСОБА_6, яка також одночасно є і представником позивача за довіреністю.

Враховуючи наведені обставини, районний суд дійшов вірного висновку про те, що спірний договір не відповідає вимогам закону встановленим ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з розясненнями, які містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» , суд повинен встановити чи були порушені, невизнані, або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, яки звернулись до суду, та чи відповідач відповідальний за це.

Відповідно до вимог ст.ст. 237, 244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво може здійснюватись на підставі довіреності.

Положеннями ст. 239 ЦК України, визначено, що правочин вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Як вбачається із змісту довіреності, виданої ОСОБА_4, він уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в тому числі і «…розпоряджатися на свій розсуд земельною ділянкою, здійснюючи з нею будь-які правочини, що не суперечать чинному законодавству, обробляти земельну ділянку, сплачувати за користування нею податки і збори…». Таким чином, повноваження ОСОБА_7, як представника власника земельної ділянки, були обмежені не лише вимогами закону, а і власним волевиявленням ОСОБА_4, викладеним в довіреності, стосовно укладення відносно земельної ділянки правочинів, лише таких, які відповідають вимогам закону, як власне і вчиняти будь-які дії стосовно землі в межах вимог закону.

За вказаних обставин, укладення ОСОБА_7, як представником позивача, договору оренди земельної ділянки, який не відповідає вимогам закону, оскільки він укладений в його особистих інтересах, в тому числі виходить за межі наданих останньому повноважень, оскільки відповідно до довіреності ОСОБА_7 мав діяти від імені позивача перед іншими особами.

Враховуючи наведені обставини, районний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, як такий, що не відповідає вимогам закону, порушує права та інтереси позивача, оскільки правові наслідки за цим договором настають саме для власника земельної ділянки, підлягає визнанню недійсним.

За такого, згідно з положеннями ст. 308 ЦПК України, оскаржуване рішення, підлягає залишенню без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм процесуального права, на думку відповідача, не можна прийняти до уваги, оскільки таке не вплинуло на вірність висновків суду.

Посилання в апеляційній скарзі на положення щодо комерційного представництва, які на думку апелянта надають право укладання договору відповідачем ОСОБА_7 в своїх інтересах, протирічать вимогам ч. 2 ст. 243 ЦК України, так як згоду на це позивач не давав.

Інших доводів на спростування висновків суду щодо невідповідності вимогам закону оспорюваного договору, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПОП «Вікторія» - відхилити.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 2 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_9

ОСОБА_10