АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівСлободянюк С.В., Мазурик О.Ф.
при секретаріГоїн В.С.
за участю: представників позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - представника ОСОБА_9 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Приватного акціонерного товариства «СК «Статус», третя особа Моторне (Транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальних та моральних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 10 574 грн. 70 коп. збитків заподіяних внаслідок ДТП, моральну шкоду в розмірі 2500 грн. судовий збір 487 грн. 20 коп., стягнуто з ПрАТ СК «Статус» на користь ОСОБА_8 49 602, 12 грн. страхового відшкодування, судовий збір 496,02 грн.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 800 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертного авто товарознавчого дослідження, 500 грн. витрат на аварійне перевезення пошкодженого автомобіля.

№ справи 755/31237/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5141 /2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, до винесення у справі додаткового рішення, в частині відмови у стягненні витрат з аварійного перевезення пошкодженого автомобіля у розмірі 500 грн., витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 800 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 3 500 грн. та витрат від зростання курсу валюти, в якій розрахована вартість складових частин у розмірі 19 561, 43 грн., необхідних для ремонту, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що витрати на правову допомогу підтверджуються квитанціями, договором з адвокатом та прибутковим касовим ордером до договору про надання правової допомоги. Також зазначила, що відповідачами вказані витрати не визнані формально, без обґрунтування будь-якими доказами. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду змінити, в частині відмови у стягненні перелічених витрат та постановити нове в цій частині про задоволення вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 2500 грн. та судового збору у розмірі 487, 20 грн., ОСОБА_7 - представник ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що заподіяну моральну шкоду позивач просить стягнути, обґрунтовуючи свої вимоги без надання належних доказів, які б підтвердили заподіяння такої шкоди, а розмір моральної шкоди на його думку не може перевищувати 1000 грн. Також зазначив, що розмір стягнутого судового збору повинен бути пропорційним задоволеним позовним вимогам. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду змінити в частині стягнення моральної шкоди, стягнувши 1000 грн. та судового збору, стягнувши 113 грн., замість ухвалених судом 487 грн. 20 коп.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 09.08.2013 р. в м. Києві на Московському мості сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2013 р. ОСОБА_9 визнано винним у порушення правил дорожнього руху.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 на момент настання дтп була застрахована в ПрАТ «СК «Статус», відповідно до полісу №АВ/36745368.

Відповідно до висновку спеціаліста №5289/13 від 29082013 р., розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок пошкодження у дтп, становить 60 254, 70 грн.

Рішенням суду першої інстанції, в тому числі, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 10 574 грн. 70 коп. збитків, заподіяних внаслідок ДТП, моральну шкоду у розмірі 2500 грн., судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

В частині задоволених позовних вимог до ПрАТ СК «Статус» рішення не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 800 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертного авто товарознавчого дослідження, 500 грн. витрат на аварійне перевезення пошкодженого автомобіля.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 в частині стягнення 800 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження, 500 грн. витрат на аварійне перевезення пошкодженого автомобіля не приймаються до уваги колегією суддів, як такі, що задоволені додатковим рішенням суду від 16.03.2015 р., у зв'язку з чим відсутній предмет оскарження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами ст. 84 ЦПК України якою встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Оскільки на день розгляду даної справи таке законодавство ще не прийнято, граничні розміри витрат на правову допомогу регулюються в порядку, аналогічному до встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якою визначено, що сума витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні по цивільній справі, на користь якої ухвалено судове рішення, за умови, що компенсація сплачується іншою стороною, не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Враховуючи те, що позивачем не було надано погодинний звіт про виконану роботу адвоката, акт виконаних робіт, та зважаючи на те, що в судовому засіданні було встановлено, що умови договору продовжують діяти, тому і не складаються акти виконаних робіт, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у вказаній вимозі.

Доводи апеляційної скарги в цій частині фактично зводяться лише до незгоди апелянта з рішенням суду першої інстанції, без будь-яких обґрунтувань, у зв'язку з чим колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки за їх відсутності колегія суддів позбавлена можливості надання їм відповідної оцінки.

Також колегія суддів наголошує на тому, що квитанція про оплату витрат на правову допомогу датована 02.12.2013 р. - рішення суду першої інстанції постановлено 01.12.2014 р. - а у зв'язку з відсутністю погодинного звіту про виконану роботу та переліку виконаних робіт, як вірно зазначено судом першої інстанції, суд позбавлений можливості перевірити граничний розмір компенсації таких витрат.

Доводи апеляційної скарги в частині відмови у стягненні витрат від зростання курсу валюти, в якій розрахована вартість складових частин у розмірі 19 561, 43 грн., колегією суддів також не приймаються до уваги, як такі що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки загальна сума матеріального збитку, відповідно до експертної оцінки складає 60 254, 70 грн., розрахована у гривні, а відшкодування шкоди, яке повинен здійснити відповідач не є грошовим зобов'язанням, а є відшкодуванням завданих збитків, а тому інфляційне збільшення, як вказує апелянт курсова різниця, стягненню не підлягає.

Таким чином, посилання апелянта на те, що на час проведення експертизи та встановлення вартості шкоди відбулося значне коливання курсу валют не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, у разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів, як це зазначено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції позивачем ОСОБА_11 не оскаржується.

Крім того, рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди, яка на його думку не може перевищувати 1000 грн. та стягнення судового збору.

Так, задовольняючи позовні вимоги, про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 23 ЦК України, про те, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації, обґрунтовано визначивши розмір моральної шкоди у сумі 2500 грн., зменшивши з 10 000, 00 грн. заявлених вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо зниження цієї суми до 1000 грн., жодним чином необґрунтовані, крім посилання на те, що саме цю суму відповідач спроможний сплатити.

В частині, що стосується судового збору, судом першої інстанції у відповідності до положень ЗУ «Про судовий збір», в редакції, що діяла на момент постановлення рішення суду, вірно вирахувано, пропорційно до задоволених вимог - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати за вимогами майнового характеру та 0,2 розміру мінімальної заробітної плати за вимогами про стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до непогодження з рішенням суду, без будь-яких обґрунтувань.

В іншій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - представника ОСОБА_9 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: