Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Бабченко Ю.Ю., Іова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 роз»єднані в окремі провадження та в даному провадженні розглядалися вимоги про поділ спільного майна подружжя.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що за час шлюбу з відповідачем ними була придбана квартира АДРЕСА_1. З середини квітня 2015 року сторони разом не проживають, малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачем. Враховуючи той факт, що аліменти на утримання дитини будуть становити мінімум - приблизно 309 грн. 60 коп., то позивач вважає, що при розподілі спільного майна, вона має право на більшу частку відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України. Тому просить суд виділити їй із спільного майна подружжя 2/3 частки АДРЕСА_2.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2016 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині поділу рухомого майна у зв»язку з відмовою позивача від позову закрито.

В судовому засіданні позивач та її представник просять суд виділити із спільного майна подружжя ОСОБА_1 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_1

Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнав та пояснив, що квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана за його власні кошти, які він отримав в борг у свого батька, та які повернув в 2016 році. Також звернувся до суду з зустрічним позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 17391,78 грн., як компенсацію ? частини грошових коштів, які знаходились станом на 27.04.2015 року на депозитних та карткових рахунках позивача, які відкриті у ПАТ «Дельта Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 03.09.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.18). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Статтею 69 СК України передбачено, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз`яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

За час сумісного проживання у власність подружжя набуто квартиру АДРЕСА_1 та рухоме майно, від поділу якого позивач відмовилась та грошові кошти, які знаходяться на рахунку в ПАТ КБ «Приват банк».

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Заперечуючи проти первісного позову відповідач пояснив, що спірна квартира була придбана ним за власні кошти, оскільки дані кошти він отримав в борг від свого батька та розрахувався зі боргом самостійно. В обгрунтування своїх заперечень щодо первісного позову відповідач надав копію договору позики від 11.01.2012 року, копію розписки про отримання позики, копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2015 року про відкриття провадження, копію позовної заяви.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оцінюючи вказані докази суд приходить до наступного висновку.

11.01.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 надає ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 732 246 грн. 07 коп. (а.с.167-168). Позика надається з метою придбання ОСОБА_2 боргового цінного паперу - Заставна серії АА № 001476 та з метою подальшого обміну на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 На підтвердження факту отримання грошей, сторонами договору позики складена розписка (а.с.169). В той же день 11.01.2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» був укладений договір купівлі-продажу заставної (а.с.170-173). Згідно платіжного доручення від 12.01.2012 року ОСОБА_2 оплатив заставну в сумі 732246 грн. 07 коп.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Зважаючи на той факт, що ОСОБА_2 було укладено договір позики з ОСОБА_4 на суму 732246 грн. 07 коп. з метою придбання заставної для набуття права власності на АДРЕСА_3, суд приходить до висновку, що отримані грошові кошти являються спільним майном подружжя, оскільки ОСОБА_2 вважався таким, що діяв за згодою ОСОБА_1

Крім цього, батько відповідача пред»явив позов до Печерського районного суду м. Києва про стягнення боргу за договором позики до двох, а саме: до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що ще раз підтверджує той факт, що кошти, які були отримані в борг ОСОБА_2, були надані йому фактично для придбання житла для сім»ї і обов»язок повернення покладений на двох із подружжя.

Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частинах, у відповідності до положень ст. 70 СК України.

Висуваючи вимогу про виділ 2/3 частки квартири АДРЕСА_4 в м, позивача ОСОБА_1 аргументує це тим, що аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_3, яка проживає з нею, будуть становити близько 309 грн. 60 коп. та у розумінні ч. 3 ст. 70 СК України має право на більшу частку.

Однак, суд не може погодитись з вказаним з огляду на те, що відповідачем ОСОБА_2 були надані підтверджуючі докази того, що аліменти, за рішенням суду від 12.06.2015 року становлять, в середньому 2000 грн. (1/4 від заробітку) (201,202,203,204). До того ж відповідач надав копію квитанцій про перерахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1000 грн. (а.с.206,207), що свідчить про його беззаперечну участь в утриманні дитини та рівність при поділі спільного сумісного майна подружжя.

А тому суд вважає, що АДРЕСА_5 в м Києві підлягає поділу між сторонами в рівних частинах.

Розглядаючи вимогу ОСОБА_2 за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 17391,78 грн., як компенсацію ? частини грошових коштів, які знаходились станом на 27.04.2015 року на депозитних та карткових рахунках позивача, які відкриті у ПАТ «Дельта Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідачем ОСОБА_2 заявлялось клопотання про витребування доказів з банківських установ (ПАТ «Дельта Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), а саме: надати інформацію про наявність карткових, депозитних, поточних рахунків за період з 03.09.2010 року по 23.11.2015 року (а.с.135-136).

На ухвалу суду, була надана відповідь від ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої у ОСОБА_1, у період сумісного проживання, на картковому рахунку знаходилось 7629 грн. 76 коп., які суд визнає спільною сумісною власністю.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягаю стягненню на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини грошових коштів в сумі 3214 грн. 88 коп.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обидва позови підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 65, 69,70 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини грошових коштів в сумі 3214 грн. 88 коп.

В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко