Справа №644/6316/14-ц Головуючий 1-ї інст. Матвієвська Г.В.
Провадження № 22-ц/790/3355/16 Суддя доповідач Бровченко І.О.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, який уточнювали під час судового розгляду справи та остаточно просили визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 18 грудня 1993 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3, під час якого народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.. За період шлюбу за спільні кошти була придбана квартира за адресою м. Харків., АДРЕСА_2 за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року.

У 2003 році проводилась приватизація квартири за адресою АДРЕСА_3. До приватизації квартири було включено ОСОБА_3 Після приватизації квартира була продана, а при купівлі нового житла не було враховано право власності малолітньої дитини на частину придбаного житла.

На момент придбання нового житла, нотаріус допустив професійну недбалість та не врахував інтереси малолітньої дитини, ОСОБА_3,таким чином малолітній на той період часу ОСОБА_3 не мав можливості захистити свої права на придбане майно і заявити про свою частку в придбаній квартирі. Протягом багатьох років він проживав з матір'ю, перебував повністю на утриманні матері, так як батько перебував у місцях позбавлення волі, де відбував термін за скоєний злочин. ОСОБА_3 до 2014 року не знав, що його право власності на частину квартири порушено, тому і не звертався раніше в суд.

На момент приватизації квартири у будинку 49-А по вул. А. Зубарєва у м. Харкові позивачі проживали у квартирі, отже, право особи на приватизацію державного житлового фонду пов'язують саме із фактом проживання у жилому приміщення, яке приватизується, незалежно від реєстрації у ньому.

У звязку з вищезазначеним просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання права власності задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку відновлення порушених прав власності.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання права власності задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_5 у обєкті права спільної сумісної власності подружжя.

В апеляційних скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, вирішити питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частина 3 статті 303 ЦПК України передбачає, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 18 грудня 1993 року по 17 серпня 2014 року, під час якого 24 червня 1994 року народився син, ОСОБА_3 (далі- Сінюков ОСОБА_1)

Згідно свідоцтва про право власності на житло № 7-03-211536 від 24 лютого 2003 року, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_6.

Рішення Орджонікідзевської районної ради № 62/4 від 04 березня 2003 року надано дозвіл ОСОБА_3 на продаж квартири № 116, буд.49-А, розташованої по вул. Зубарєва, м. Харків та зобовязано при покупці житла в договорі врахувати дольову власність неповнолітнього сина ОСОБА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 787, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 за себе особисто та від імені неповнолітнього ОСОБА_1 про дали квартиру АДРЕСА_6 за 17500 грн.

В цей же день, 14 березня 2003 року, ОСОБА_3 купив у ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 квартиру № 34, що знаходиться в будинку № 20 по вул. Зубарєва в м. Харкові за 12300 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходи з того, що оскільки ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належало ? частка квартири АДРЕСА_6, то останньому повинна належати вказана частка і в квартирі № 34, що знаходиться в будинку № 20 по вул. Зубарєва в м. Харкові. Іншу частку спірно квартири суд першої інстанції визнав спільним майном подружжям та відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України визнав за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частин спірної квартири.

Разом з тим, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки останній в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не встановив дійсного обсягу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, не з'ясував чи придбана спірна квартира за спільні кошти подружжя, не визначив частки кожного із подружжя у спільному сумісному майні.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 за себе особисто та від імені неповнолітнього ОСОБА_1 про дали квартиру АДРЕСА_6 за 17500 грн., тобто кожною особою від реалізації майна було отримано 4375 грн.

Квартира АДРЕСА_7 в цей же день була придбана ОСОБА_3 за 12300 грн.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є як майно, набуте нею, ним до шлюбу, так і майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції сторони по справі не заперечували щодо придбання спірної квартири за кошти від реалізації приватизованої квартири.

Судова колегія приходить до висновку, що на придбання спірної квартири ОСОБА_3, який діяв від свого імені та в інтересах ОСОБА_1 було використано 8750 грн. отриманих від реалізації квартири АДРЕСА_6. При реалізації приватизованої квартири відповідача було зобовязано при покупці житла в договорі врахувати дольову власність неповнолітнього сина ОСОБА_1. Таким чином частка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у спірній квартирі від продажу квартири по вул. Зубарєва, 49-А становить по 36/100 частки за кожним.

Інша частина спірної квартири є спільним майном подружжя, яким було використано грошові кошти у розмірі 3550 грн. (12300 грн. 8750 грн.).

Враховуючи вимоги ст. 60 Сімейного кодексу України, судова колегія вважає, що частка ОСОБА_2 у спірній квартирі становить 14/100 (28/100:2).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, що спірна квартира була придбана за особисті кошти, належними та допустимими доказами не підтверджено. З матеріалів справи вбачається, що від реалізації квартири АДРЕСА_8 В.І., ОСОБА_6, ОСОБА_3, який діяв за себе особисто та від імені неповнолітнього ОСОБА_1 було отримано 17500 грн., тобто по 4375 грн. на кожну особу. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих, що ОСОБА_5 та ОСОБА_11 подарували ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8750 грн. та останні були використані для придбання спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1, що відповідач не сплачує комунальні послуги та має заборгованість по сплаті аліментів висновків суду не спростовують. При вирішенні спору про поділ майна судова колегія не знаходить підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя. Крім того, обовязок по утриманню неповнолітньої дитини лежить на обох батьках (ст. 180 СК України). Доказів того, що на час ухвалення судового рішення відповідач має заборгованість зі сплати аліментів або їх розмір недостатній для фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, матеріали справи не містять.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України судова колегія здійснює перерозподіл судових витрат, які були сплачені сторонами при подачі позовної заяви та апеляційних скарг.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та суд першої інстанції порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру часток при поділі майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року змінити.

Визнати за ОСОБА_12 право власності на 36/100 частин квартири АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 14/100 частин квартири АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 судові витрати у розмірі 1920 грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 559 грн. 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 938 грн. 47 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: