Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду № 18 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник ОСОБА_3, який вказав, що у звязку із тим, що ОСОБА_1 захищає свої права у суді, у ОСОБА_2 виникли неприязні відносини до ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_2 вважає себе ошуканою саме з вини ОСОБА_1 Так, суди сповіщають ОСОБА_2 по триваючим судовим справам шляхом надсилання їй судових повісток рекомендованими листами на адресу її фактичного мешкання через поштове відділення, в якому працює позивач. ОСОБА_2 приходить безпосередньо до обслуговуючого поштового відділення у зручний для неї час та отримує рекомендовану кореспонденцію й кожного разу коли ОСОБА_2 бачить позивача, вона в присутності інших працівників відділення та його відвідувачів висловлюється в бік позивача нецензурною лайкою, обзиває ОСОБА_1 яка знаходиться на своєму робочому місті шахрайкою тощо, що принижує ОСОБА_1 честь, гідність та ділову репутацію.

Так як після цього ОСОБА_1 повинна була виправдовуватися перед людьми, що її тривалий час знають, спростовувати вказані голослівні висловлювання тощо, тому позивач просить визнати поширену інформацію в свою адресу з боку відповідача у вигляді образливих висловлювань недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини; надав до суду заяву про розгляд справи 11.05.2016р. у його відсутність.

Відповідач заперечувала проти позову, в останні судові засідання не зявлялась, причину неявки до суду 11.05.2016р. не повідомила, відповідно до ч.8 ст. 76 УПК України вважається повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно. Надала до суду письмові заперечення, в яких вказала про вчинення позивачем рейдерських дій в складі злочинної групи, щодо квартири відповідача, що позивач навмисно дискредитує ОСОБА_2; що навпаки, сама ОСОБА_1, часто перебуваючи в нетверезому стані, розповсюджує відомості, що стосуються особистого життя відповідача, утримує кореспонденцію ОСОБА_2 й перешкоджає відповідачу в користуванні послугами поштового відділення, в якому працює; вважала свідків з боку сторони позивача заінтересованими особами.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи (а.с. 9), працює листоношею у відділені поштового зв'язку за № 102 (а.с. 8).

Між позивачем та відповідачем на протязі 2013-2015 років тривають судові спори (а.с. 18-22, 63), відповідач неодноразово зверталась до правоохоронних органів через протиправні дії позивача (а.с. 45-47, 54, 64, 65) у звязку з чим між ними сталися неприязні стосунки, що не заперечується сторонами.

Так 06.05.2015р., 05.06.2015р. та 15.06.2015р. у робочий час ОСОБА_2 приходила до відділення поштового зв'язку за №102, де працює ОСОБА_1, та в присутності інших працівників й відвідувачів відділення висловлювалась в бік позивача нецензурною лайкою, ображала ОСОБА_1, що знаходилась на своєму робочому місті, нецензурними порівняннями в сфері статевої свободи та аморальної поведінки, розповсюджувала інформацію, називаючи позивача шахрайкою.

Вказані обставини підтверджуються поясненням допитаних в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку про наявність з боку відповідача дій щодо поширення недостовірної інформації (доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб), яка стосується особи позивача, та вказана інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Діюче кримінальне законодавство України визначає, що шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою ст. 190 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

За вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч.2 ст. 59 ЦПК України.

Таким чином, єдиним допустимим доказом, який мала надати відповідач в підтвердження розповсюдженої інформації щодо вчинення позивачем шахрайських дій, є лише відповідний обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_1 за ст. 190 КК України.

Відповідачем такого доказу надано не було.

Інші висловлювання на адресу позивача, яке прозвучало з боку ОСОБА_2 в присутності інших у вигляді нецензурних порівнянь в сфері статевої свободи та аморальної поведінки носили образливий характер.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Як вказує в п.19 своєї постанови від 27.02.2009р. з N 1 Пленум ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Моральна шкода це зумовлені моральними стражданнями втрати немайнового характеру. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, втрата роботи, втрата довіри близьких людей тощо. Тому, встановлюючи факт такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють субєктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв порушення звичайного для даної людини способу життя.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної шкоди», суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних страждань, при яких обставинах і якими діями вони заподіяні, ступень вини заподіювача, які саме моральні страждання отримав потерпілий і в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними втрати. Розмір відшкодування моральної шкоди, як зазначено в п. 9 цієї Постанови, суд визначає в межах заявлених вимог, в залежності від характеру в обєму заподіяних позивачу моральних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача і інших обставин.

На підставі статей 23, 280, 1167 ЦК України, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, яких зазнала позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуваннями ступеню вини відповідача, яка допустила неодноразове, в присутності інших осіб, ігноруючи особисті почуття позивача, порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1 на честь, гідність та ділову репутацію, суд вважає, що у порядку компенсації моральних страждань з ОСОБА_2 необхідно стягнути відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

В силу положень ст. 88 ЦПК України на користь позивача з ОСОБА_2 підлягають стягненню понесенні судові витрати пропорційно частині задоволених позовних вимог в сумі 293,60 грн.

Керуючись статтями 1, 10, 11, 59, 60, 61, 76, 88, 197, 209, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недостовірними та такими, що принижують честь, гідність, ділову репутацію вислови 06.05.2015р., 05.06.2015р. та 15.06.2015р. ОСОБА_2 в адресу ОСОБА_1 у вигляді нецензурних порівнянь в сфері статевої свободи та аморальної поведінки, звинувачення у шахрайстві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн., понесені судові витрати в сумі 293,60 грн., а всього стягнути 5 293,60 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо

апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя