Провадження № 2/127/934/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

15 червня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Поливаній Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Після відновлення провадження по справі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про призначення по справі повторної судово-психіатричної експертизи.

Свої вимоги мотивує тим, що висновок судово-психіатричної експертизи від 17.03.2016 р. є неясним та необгрунтованим, суперечить іншим матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності, оскільки експертиза міститься категоричне заключення про те, що під час складання заповіту від 13.08.2012 року ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто експертами визначений психічний стан ОСОБА_5 саме на конкретну дату. Разом з тим, із дослідницької частини висновку експертизи не вбачається, що експертами досліджувались будь-які документи медичного характеру, які були б датовані днем, у який складався заповіт, чи днями, які б були наближені до дня складання заповіту, чи взагалі були б датовані 2012 роком. Адже саме такі медичні документи дозволили б зробити висновок про психічний стан ОСОБА_5 саме на день складання нею заповіту. Крім того, у дослідницькій частині експертного висновку містяться відомості, які яскраво свідчили про психічний стан ОСОБА_5 саме на момент вчинення нею оспорюваного правочину, однак експерти такими відомостями відверто знехтували і не зважили на ту обставину, що після з 2006 року і до дня своєї смерті ОСОБА_5 до Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. академіка ОСОБА_6 за медичною допомогою не зверталась, а у 2007 році була знята з обліку.

Оскільки підсумкова частина висновку експертизи не лише не узгоджується із його дослідницькою частиною, а й прямо їй суперечить, що свідчить про невмотивованість та необґрунтованість висновку експертизи, а сам висновок експертизи суперечить іншим матеріалам справи, зокрема медичним документам та показанням свідків, тому, на думку представника відповідача, існуть всі підстави призначити по справі повторну судово-психіатричну експертизу.

Суд, вислухавши думку учасників процесу з приводу заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні клопотання позивача слід відмовити з наступних підстав.

Так, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року клопотання представника позивача - ОСОБА_2 про призначення експертизи було задовольнено та призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам комунального закладу "Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. ОСОБА_6" та на вирішення експертів поставлено аналогічне питання: чи впливала наявність існуючих симптомів та захворювання на психічну діяльність померлої, а саме: чи могла ОСОБА_5, яка померла 18 лютого 2014 року, у віці 69 років на момент укладення заповіту, 13 серпня 2012 року, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 166 Т. 1).

Відповідно до ст. 145 ЦПК України, призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Згідно висновку № 4 від 17.03.2016 року посмертної судово-психіатричної експертизи, виконаного комунальним закладом "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_6", під час складання заповіту від 13.08.2012 року ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 235-242 Т. 1).

Таким чином, висновок про психічний стан ОСОБА_5 на момент складання заповіту на імя ОСОБА_3 13 серпня 2012 року, вже наданий експертною установою.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, висновки експертів - це один із видів доказів. Суд вважає, що по справі зібрано достатньо доказів для вирішення її по суті. Дана справа довгий час знаходиться в провадженні суду, тому вважає за необхідне в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи відмовити.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що підстав для проведення судово-психіатричної еспертизи немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 143, 145 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про призначення повторної експертизи - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: