Справа № 349/978/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2433/2016
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні майном за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 на рішення Рогатинського районного суду від 2 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні майном.

Рішенням Рогатинського районного суду від 2 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При вирішенні спору судом не враховано доведеності факту самочинного встановлення відповідачами огорожі прибудинкової території, підтвердженням чого є матеріали фототаблиць. Не заперечували цієї обставини і самі відповідачі в судовому засіданні. Натомість суд помилково зіслався на рішення зборів ТВК «Затишок» від 4 серпня 2003 року, як на правову підставу розподілу прибудинкової території між власниками квартир та встановлення ними огорож цих ділянок. В той же час право власності на земельну ділянку ТВК «Затишок» зареєстровано лише 27 травня 2014 року.

Не взято судом до уваги і того, що згідно Державного акту на земельну ділянку від 16 серпня 2012 року земельна ділянка площею 0,2911 га відведена товариству для обслуговування житлового будинку. Відтак, відповідно до норм земельного законодавства вона як власник квартири в цьому будинку має право на користування земельною ділянкою, на якій він розташований.

Також поза увагою суду залишена і та обставина, що у звязку із самовільним влаштуванням відповідачами огорожі порушено будівельні та протипожежні норми. Відповідно до вимог ДБН до житлових будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Разом з тим, встановлені відповідачами огорожі повністю блокують доступ до будинку зі всіх сторін та унеможливлюють його обслуговування, підїзд пожежної техніки, влаштування прибудинкових майданчиків тощо.

На думку апелянта, місцевий суд неправильно застосував ст.ст. 42,88 ЗК України. Так, ст. 42 ЗК України визначено порядок володіння та користування земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир. В той же час, ст. 88 ЗК України передбачає правовий режим спільної часткової власності на землю.

З цих підстав апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник ОСОБА_8 доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_4, ОСОБА_7 та їх представник ОСОБА_9, який представляє також інтереси ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Ухвалене у справі рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходив з того, що позивачем не доведено тієї обставини, що рішеннями загальних зборів ТВК «Затишок» про порядок користування земельною ділянкою її позбавлено можливості належно користуватися своєю квартирою, чи фактично виключено з числа користувачів прибудинкової земельної ділянки, аналогічно як і невідповідність цих рішень архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним нормам. Та що вимог про встановлення іншого порядку користування земельною ділянкою позивач не заявляла. А відтак, прийшов до висновку, що права ОСОБА_2 щодо користування квартирою та прибудинковою територією не були порушені.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та відповідають встановленим обставинам справи, а тому колегія суддів погоджується з ними з огляду на таке.

Встановлено, що сторони є власниками (співвласниками) квартир в житловому будинку №21 по вул. Івасюка в м. Рогатині (а.с. 8, 9, 109, 112, 113, 115, 116, 117, 120). Зокрема, відповідно до свідоцтв про право власності: ОСОБА_6 є співвласником квартири №2, ОСОБА_5 співвласником квартири №3, ОСОБА_3 співвласником квартири №5, ОСОБА_4 співвласник квартири №4, ОСОБА_7 власником квартири №6 (загальною площею 108,4 кв.м). Позивач, а також ОСОБА_10, набули право власності на квартиру №6 (має місце подвійна нумерація різних квартир) на підставі договору купівлі продажу від 28 грудня 2006 року, укладеного між ними та ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, що діють за згодою матері ОСОБА_11

Відповідно до положень ст. 42 ЗК України (як в редакції Закону на час вирішення питання про порядок користування, так і в редакції Закону № 417-VIII від 14.05.2015 року) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

З матеріалів справи видно, що в червні 2003 року власниками пяти квартир цього будинку створено обєднання співвласників багатоквартирного будинку товариство власників квартир «Затишок» (а.с.18-22). Рішеннями загальних зборів ТВК «Затишок» від 4 серпня 2003 року та 18 березня 2004 року визначено порядок користування прибудинковою територією. Зокрема, дозволено членам ТВК «Затишок» користуватися земельними ділянками в межах стін їх квартир, а також огороджувати ці земельні ділянки. При цьому вказано на недопустимість при встановленні огорожі здійснення перешкод іншим мешканцям будинку щодо земельної ділянки загального користування та користування підвалом (а.с.51,52).

Зясовано, що 16 серпня 2012 року на підставі рішення сесії Рогатинської міської ради від 8 липня 2011 року ТВК «Затишок» видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ІФ № 609927. Згідно цього акту товариству передано у власність земельну ділянку площею 0,2911га, що знаходиться по вул. Івасюка,21 в м. Рогатині, цільове призначення для житлових, житлово-будівельних, гаражно-дачно-будівельних кооперативів (а.с.16).

В подальшому рішенням загальних зборів ТВК «Затишок» від 2 жовтня 2012 року ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку в межах стін її квартири та зобов'язано розібрати огорожу для безперешкодного проїзду спецавтомобілів, вільного доступу членів товариства до приміщень гаражів та підвалу (а.с.53).

Відтак, сторони відповідно до положень ч.3 ст.42 ЗК України узгодили порядок використання земельної ділянки. Тобто, такий порядок визначений за вираженою згодою усіх співвласників будинку та не порушує принципу земельних відносин щодо спільного користування прибудинковою територією.

Вказані рішення загальних зборів товариства власників будинку чинні та не оскаржувалися, в тому числі і позивачем щодо надання їй в користування частини земельної ділянки.

Як розяснено у п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5 відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як передбачено ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. (ст. 58 ЦПК України).

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що її права користування квартирою та прибудинковою територією були порушені.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, іншого за змістом.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 відхилити, а рішення Рогатинського районного суду від 2 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_14