АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2304/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю прокурора Архипенко В.О., відповідача ОСОБА_6, її представника ОСОБА_7, представників третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Прокуратури Черкаської області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2016 року у справі за позовом Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року Прокурор в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтовуючи тим, що рішенням Черкаської міської ради № 9-279 від 24 березня 2006 року "Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_10 та інші)" у власність ОСОБА_11 була надана земельна ділянка 1 000 кв.м по вул. Ціолковського, 10/9 в м.Черкаси для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під кадастровим номером :02:009:0015. В подальшому власниками спірної ділянки на підставі цивільно-правових угод були ОСОБА_12, ОСОБА_13, а на момент звернення з даним позовом - ОСОБА_14 є власником спірної ділянки за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02.10.2012 року.

Прокуратурою м. Черкаси в 2013 році була проведена перевірка дотримання Черкаською міською радою вимог земельного законодавства при виділенні та використання земельних ділянок у кварталі № 137 між вулицями Золотоніської, Грузиненка, Ціолковського та Мініна Пожарського (мікрорайон «Соснівка») у м.Черкаси, за результатами якої зясувалось, що рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 не відповідає вимогам закону.

В зв'язку з чим 6.09.2013 року прокурор звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_13 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.05.2014 у справі № 712/11271/13ц прокурору в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 у справі № 22ц/793/759/15 за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області після неодноразового розгляду справи в апеляційній та касаційній інстанціях - апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Соснівського районного суду від 05.05.2014 було скасовано.

Одночасно, визнано незаконним та скасовано рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_10 та ін.)» в частині безоплатної передачі громадянці ОСОБА_11 земельної ділянки, площею 1 000,0 кв. м по вул. Ціолковського в м. Черкаси для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та п. 8 додатку до цього рішення в частині безоплатної передачі громадянці ОСОБА_11 земельної ділянки, площею 1 000,00 кв. м по вул. Ціолковського у м. Черкаси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 у справі № 712/11271/13-ц касаційні скарги Черкаської міської ради та ОСОБА_13 - відхилено, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 - залишено без змін.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 набрало законної сили та підлягає до виконання.

Разом з тим, на стадії касаційного оскарження рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 прокурору стало відомо, що спірна земельна ділянка під кадастровим номером :02:009:0015 по вул. Ціолковського, 10/9 відчужена первісним відповідачем у справі ОСОБА_13 на користь ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 02.10.2012.

Ухвалою суду першої інстанції від 07.04.2016р. в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 1 000 кв.м, кадастровий номер -02:009:0015 розташовану м.Черкаси, вул.Ціолковського,10/9 /а.с. 25/.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2016 року в якості третіх осіб до справи було залучено ОСОБА_11, ОСОБА_12, орган опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради /а.с.101-102/.

У серпні 2016 року міський голова м.Черкаси ОСОБА_15 звернувся до суду з заявою про те, що Черкаська міська рада відмовляється від позову прокурора в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_14 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння /а.с.156/.

Ухвалою суду першої інстанції від 12.09.2016р. Черкаська міська рада до участі залучена до участі в справі в якості в справі в третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору /а.с. 190/.

Позивач просив суд:

- витребувати у ОСОБА_14 земельну ділянку площею 1 000 кв.м., вартістю 276 180,00 грн., розташовану за адресою; м.Черкаси, вул. Ціолковського, 10/9 під кадастровим номером :02:009:0015, яка належить останній на підставі договору купівлі-продажу № 4040 від 02.10.2012 року на користь Черкаської міської ради;

- стягнути з ОСОБА_6 на користь Прокуратури Черкаської області судовий збір у розмірі 4 831,70 грн.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову прокурора в інтересах держави до ОСОБА_14 про витребування земельної ділянки площею 1000,0 кв.м кадастровим номером :02:009:0015 по вул. Ціолковського, 10/9, м.Черкаси на користь Черкаської міської ради відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 1 000,0 кв.м, кадастровий номер :02:009:0015 по вул. Ціолковського,10/9, м. Черкаси.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції у вересні 2016 року Прокуратура Черкаської області звернулася з апеляційною скаргою.

Зазначаючи, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення прийняв доводи відповідача, як обґрунтовані та допустимі, про те, що з моменту державної реєстрації 26.11.2012 її права власності на спірну земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди, у Державному земельному кадастрі шляхом відкриття Поземельної книги, позивач міг довідатись про відповідача як добросовісного набувача спірної земельної ділянки, однак з даним позовом прокурор звернувся до суду лише у квітні 2016 року, після спливу у листопаді 2015 року трирічного строку позовної давності.

Але суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що прокурор посилався на те, що ним було отримано у 2013 та 2015 роках недостовірні відомості, щодо власника спірної земельної ділянки в листах посадових осіб управління Держземагентства у Черкаському районі Черкаської області. І хоча судом першої інстанції були прийняті доводи прокурора про те, що причиною його необізнаності про дійсного власника спірної земельної ділянки, є надання управлінням Держземагентства у Черкаському районі недостовірної інформації, з приводу чого 12.09.2016 на адресу Держгеокадастру України скеровано окрему ухвалу.

Однак, погодившись із вказаним, суд не застосував норми ч. 1 ст. 261 ЦК України щодо початку перебігу строку позовної давності для прокурора у 2015 році, коли відповідні дані стали відомі прокурору на стадії касаційного оскарження рішення апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 року.

Тому апелянт вважає, що у прокуратури не було об'єктивної можливості дізнатись про придбання ділянки ОСОБА_16 з моменту державної реєстрації права власності у 2012 році, оскільки призначення Державних реєстрів полягає в інформаційному забезпеченні органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб. Інформація з державних реєстрів надається органам державної влади у формі витягів у визначеному законодавством порядку.

До зазначених висновків суд дійшов через неправильне застосування норм матеріального права, що регулюють порядок застосування строків позовної давності, а також в частині визначення моменту виникнення правовідносин, які є предметом даного позову.

Так, міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси, посадовими особами якого проведені у 2012 році дії щодо реєстрації вищевказаного правочину від 02.10.2012, згідно Положення про управління (відділ) Держкомзему в районі, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 17.06.2008 № 123, відповідно до покладених на нього завдань забезпечує в межах компетенції регулювання земельних відносин, створення та ведення державного земельного кадастру та реєстрацію в його складі земельних ділянок і прав на них.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2011 № 974 утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів та реорганізовані територіальні органи Державного комітету із земельних ресурсів шляхом приєднання до новоутворених територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів.

Крім того, апелянт зазначає, що згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України, має місце переривання строку позовної давності, оскільки вимога про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є частиною захисту порушеного права держави через прийняття незаконного рішення органом місцевого самоврядування, внаслідок якого із власності держави вибула земельна ділянка, на якій розташовані зелені насадження загального користування.

Пред'являючи вимогу про визнання недійсним рішення про розпорядження земельною ділянкою, прокурор має право на пред'явлення інших, пов'язаних із цим вимог, а саме визнання недійсним правовстановлюючих документів, витребування майна.

Проте вказані вимоги ст. 261 ЦК України щодо переривання строку позовної давності судом не застосовані.

Також прокурор не погоджується із висновками суду про застосування строків позовної давності у даній справі, оскільки предметом позову є вимога про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, можливість пред'явлення якої регламентована ст. ст. 387, 388 ЦК України.

На думку апелянта суд не вірно вирішив, що строк позовної давності прокурором пропущений, який слід рахувати з моменту реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки. Адже, у даному випадку йдеться лише про пропущення строку позовної давності для визнання недійсними правочину або державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, Прокуратура Черкаської області в своїй апеляційній скарзі зазначає, що є необґрунтованими висновки суду щодо пропуску строку позовної давності за вимогою даного позову, що пов'язується із фактом можливої обізнаності прокурора про факт вчинення правочину між ОСОБА_16 та ОСОБА_13

Апелянт просить суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Черкаської міської ради № 9-279 від 24 березня 2006 року "Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_10 та інші)" у власність ОСОБА_11 була надана спірна земельна ділянка 1000 кв.м по вул. Ціолковського, 10/9 в м. Черкаси для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під кадастровим номером :02:009:0015 /а.с.175 т. 1/.

На підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2006р., Державного акту ЯГ № 532799 від 11.04.2006р. спірна ділянка була набута у власність ОСОБА_12

На підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2006р., Державного акту ЯГ № 533491 від 01.06.2006р. спірна ділянка була набута у власність ОСОБА_13

02.10.2012р. між ОСОБА_13 (продавець) та ОСОБА_14 (покупець) укладений договір купівлі-продажу від 02.10.2012р. спірної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_17, що зареєстровано у Державному реєстрі правочинів згідно з витягом № 11911021 від 02.10.2012р.

Прокуратурою м. Черкаси в 2013 році була проведена перевірка дотримання Черкаською міською радою вимог земельного законодавства при виділенні та використанні земельних ділянок у кварталі № 137 між вулицями Золотоніської, Грузиненка, Ціолковського та Мініна Пожарського (мікрорайон «Соснівка») у м.Черкаси, за результатами якої зясувалось, що рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 не відповідає вимогам закону.

Відповідно до вироку відносно ОСОБА_18 від 18 лютого 2014 року, що набрав чинності 26 грудня 2014 року, останній визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Цим вироком встановлено, що останній будучи службовою особою виконавчого комітету Черкаської міської ради, виконуючи обовязки начальника управління, внаслідок неналежного виконання службових обовязків через несумлінне ставлення до них, в порушення ст.ст. 2, 3, 10, 12, 19, 23, 24, 26 ЗУ «Про планування та забудову територій» та пунктів 1-3 ДБН 1.1-4-2002 за відсутності містобудівного обґрунтування та змін до генерального плану міста Черкаси підписав та видав 18 громадянами висновки до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема 16 березня 2006 року громадянці ОСОБА_11 висновок №1509/14 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно із яким погоджувалось відведення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельна ділянка, площею 0,1 га, що розташована по вул. Грузиненка в м. Черкаси, які згідно із генеральним планом міста Черкаси знаходяться на території зелених насаджень загального користування, а тому не підлягають відведенню у приватну власність під житлову забудову, згідно ст.ст. 38, 39, 44, 51, 52, 83 Земельного Кодексу України, ст. ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування», ст. ст. 2, 3, 7, 10, 12, 23, 24, 26 Закону України «Про планування і забудову територій».

В зв'язку з чим 6.09.2013 року прокурор звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_13 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 у справі № 22ц/793/759/15 за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області, після неодноразового розгляду справи в апеляційній та касаційній інстанціях, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 було залишено без змін, - апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Соснівського районного суду від 05.05.2014 було скасовано.

Одночасно визнано незаконним та скасовано рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_10 та ін.)» в частині безоплатної передачі громадянці ОСОБА_11 земельної ділянки, площею 1 000,0 кв. м по вул. Ціолковського в м. Черкаси для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та п. 8 додатку до цього рішення в частині безоплатної передачі громадянці ОСОБА_11 земельної ділянки, площею 1 000,00 кв. м по вул. Ціолковського у м. Черкаси.

У задоволенні позову в частині визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_13, скасування його державної реєстрації, витребування земельної ділянки відмовлено.

Обґрунтовуючи підстави відмови в позовних вимогах до відповідача ОСОБА_13 суд вказав, що за даними вимогами остання не є належним відповідачем, оскільки за вказаним вище договором продала спірну земельну ділянку гр. ОСОБА_14, яка до участі в цій справі як відповідач не притягнута /т.1 а.с.12-13/.

Відповідно, пославшись на вказані обставини, які були встановлені судовим рішенням від 16.04.2015р., та норми ст.ст. 387,388 ЦК України, враховуючи, що ОСОБА_14 є власником незаконно переданої у приватну власність земельної ділянки площею 1 000,0 кв.м, кадастровий номер :02:009:0015 по вул. Ціолковського,10/9, м. Черкаси, прокурор звернувшись 06.04.2016р. з цивільним позовом до ОСОБА_14, просив суд витребувати у ОСОБА_14 земельну ділянку площею 1 000 кв.м., вартістю 276 180,00 грн., розташовану за адресою: м.Черкаси, вул. Ціолковського, 10/9 під кадастровим номером :02:009:0015, яка належить останній на підставі договору купівлі-продажу № 4040 від 02.10.2012 року на користь Черкаської міської ради /т. 1 а.с.7/.

У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У постанові від 17 лютого 2016 року у справі у справі № 6-2407цс15 Верховний суд України зробив правовий висновок, що загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Ухвалюючи рішення за даним позовом суд врахував вказані розяснення та правові позиції, та правомірно дійшов до висновку, що оскільки звернення прокурора до суду з даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну та повернення у власність територіальної громади міста землі, яка вибула з її власності незаконно, то у даному випадку, внаслідок передачі спірної ділянки у приватну власність, було порушено встановлений загальнодержавний порядок безоплатної передачі спірної земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку з порушенням закону, чим порушені права та інтереси територіальної громади, у звязку з чим вимоги прокурора як позивача є прийнятними, оскільки відповідачем порушено право територіальної громади міста.

З чим погодилися сторони, не оскарживши рішення суду в цій частині.

Але, враховуючи подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, суд, встановивши наявність порушення прав територіальної громади в інтересах якої виступив прокурор, відмовив в задоволенні позову прокурора до ОСОБА_14 з підстав пропущення ним строків позовної давності для звернення з позовом до даного відповідача у даній справі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, прокурор посилається на те, що оскільки в 2013 році було подано позов до Черкаської міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_13 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, витребування майна із чужого незаконного володіння, предметом розгляду якого була та ж сама земельна ділянка , яка є предметом розгляду в даній справі і про те, що її власником є саме ОСОБА_14 прокурор дізнався в ході розгляду цього позову , то строки позовної давності прокурором пропущені не були.

Але колегія суддів не погоджується з цими доводами прокурора, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, якими врегульовано порядок застосування ст.267 ЦК України як самостійної підстави для відмови у позові.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що органи прокуратури могли і повинні були дізнатися про сам факт незаконної передачі спірної земельної ділянки у приватну власність ще у 2006 році, коли рішенням Черкаської міської ради № 9-279 від 24 березня 2006 року "Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_10 та інші)" у власність ОСОБА_11 була надана спірна земельна ділянка 1000 кв.м по вул. Ціолковського, 10/9 в м. Черкаси для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під кадастровим номером :02:009:0015 /а.с.175 т. 1/.

Уклавши з ОСОБА_13 договір купівлі-продажу від 02.10.2012р. ОСОБА_14 придбала спірну земельну ділянку площею 1 000,0 кв.м, кадастровий номер :02:009:0015 по вул. Ціолковського,10/9, м. Черкаси.

Зі змісту даного договору вбачається, що він був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_17, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів згідно з витягом № 11911021 від 02.10.2012р. При цьому зареєстрованих обтяжень чи заборони відчуження спірної ділянки на момент придбання її відповідачкою не було /т.1 а.с.56-60/.

На оригіналі Державного акту ЯГ № 533491 від 01.06.2006р. продавця ОСОБА_13, згідно чинного на той час законодавства, нотаріусом здійснена відмітка про перехід права власності на ділянку до ОСОБА_19 А 26.11.2012р. начальником міськрайонного управління Держкомзему в м.Черкаси був вчинений та завірений печаткою напис про реєстрацію права власності у Поземельній Книзі за реєстром № :02:009:0015:3:1 /т.1 а.с.172/.

16.03.2016р. на підставі декларації про готовність до експлуатації від 19.02.2016р. /а.с. 91-93 т. 1/ зареєстроване право власності відповідачки на житловий будинок загальною площею 197 кв.м, вартістю 2 760 000 грн., побудованого на спірній земельній ділянці по вул. Ціолковського, 10/9, м.Черкаси /а.с. 88-89 т. 1/.

Згідно з довідкою про склад сімї від 26.05.2016р. у будинку зареєстровані та проживають з відповідачкою неповнолітні ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_21І, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 116 т. 1/.

Отже з наведеного вбачається, що ОСОБА_14 здійснила придбання спірної земельної ділянки з дотриманням вимог чинного законодавства (ч.3,4 ст.334 ЦК України, ст.125, ч.2 ст.126 ЗК України), передбачених для укладення правочинів з купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки), зареєструвала своє право власності на цю земельну ділянку, тобто діяла добросовісно і не приховувала від контролюючих органів та позивача факту набуття у власність земельної ділянки площею 1 000 кв.м., що розташована за адресою: м.Черкаси, вул. Ціолковського, 10/9 під кадастровим номером :02:009:0015.

Про що вірно зазначив суд першої інстанції ухвалюючи рішення та чого не спростував прокурор в ході розгляду справи.

Тому, суд першої інстанції правомірно зазначив, що з моменту державної реєстрації 26.11.2012р. права власності ОСОБА_14 на спірну ділянку на підставі цивільно-правової угоди у Державному земельному кадастрі, шляхом відкриття Поземельної книги, позивач міг довідатись про відповідачку як добросовісного набувача спірної ділянки.

Відхиливши при цьому посилання прокурора про отримання ним в 2013 та 2015 роках недостовірних відомостей щодо власника спірної земельної ділянки в листах посадових осіб управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області, як обставину, що свідчить про необізнаність позивача з фактом набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку. Тому, що наявність обєктивної можливості позивача дізнатись про придбання ділянки відповідачкою з моменту державної реєстрації права власності в 2012 році, випливає з функціонального призначення Державних реєстрів у інформаційному забезпеченні органів державної влади (в тому числі й прокуратури) та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб, інформація з яких надається уповноваженими органами державної влади у формі витягів у визначеному законодавством порядку, на які відповідач жодного впливу не може мати.

Даних про притягнення відповідальних службових осіб до відповідальності за надання недостовірних даних у довідках на які посилається прокурор, останнім колегії суддів надано не було у звязку відсутністю вжиття таких заходів реагування на час розгляду справи зі сторони позивача чи інших компетентних органів, не зважаючи на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції прореагував на виявлені факти порушень з цього приводу окремою ухвалою /т.1 а.с.213-214/.

Крім того судом було встановлено, що в ході розгляду цивільної справи за позовом прокурора м. Черкаси до Черкаської міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_13, треті особи: Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області, Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, ОСОБА_12 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, витребування майна із чужого незаконного володіння, на яку посилається прокурор , обґрунтовуючи свої доводи щодо часу отримання ним інформації про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_14, - про те, що новим власником цієї земельної ділянки є саме відповідач ОСОБА_14 було повідомлено суду відповідачем ОСОБА_13 12.03.2015 року /т.1 а.с.253-255, 259-261 справи №22ц/793/759/15 / і про це достеменно дізнався прокурор, який був стороною по вказаній справі /т.1 а.с.256 справи №22ц/793/759/15/.

Але з даним цивільним позовом до ОСОБА_14 прокурор звернувся 06.04.2016 року, тобто більше ніж через рік після вказаної дати та з пропуском строку позовної давності , яку належить рахувати з дати реєстрації відповідачем договору купівлі-продажу , що, відповідно, давало можливість прокурору для звернення з позовом вже до належного відповідача ОСОБА_14, чим прокурор не скористався та позов у визначений законом строк не подав.

При цьому, не зважаючи на ці обставини, з клопотанням про поновлення строку позовної давності в порядку , що передбачений ст.267 ЦК України , прокурор не звертався, помилково зазначаючи про те, що строків позовної давності в справі за позовом до ОСОБА_14 прокурор не пропустив.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У п.4.4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», розяснення якого , як суду вищої інстанції можливо застосувати до даних правовідносин, враховуючи, що вони стосуються правозастосування норм матеріального права, яке є спільним як для господарських судів так і для судів загальної юрисдикції, розяснено, що збільшення або зменшення розміру позовних вимог (частина четверта статті 22 ГПК) не змінює моменту переривання перебігу позовної давності, що настав у зв'язку з поданням позову.

Перебіг позовної давності за вимогою до залученого господарським судом до участі у справі іншого відповідача (частина перша статті 24 ГПК) переривається у день заявлення стороною відповідного клопотання, а за відсутності останнього - з дня винесення господарським судом ухвали про залучення до участі у справі іншого відповідача.

Перебіг позовної давності за вимогою до залученого господарським судом у справі належного відповідача (частина друга тієї ж статті ГПК) переривається з дня винесення господарським судом відповідної ухвали.

Тому не відповідає діючим нормам матеріального права твердження прокурора про переривання строків позовної давності у звязку з тим, що до звернення з даним позовом до відповідача ОСОБА_14 прокурор звертався з цивільним позовом до інших відповідачів: Черкаської міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_13, треті особи: Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області, Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, ОСОБА_12, про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, витребування майна із чужого незаконного володіння. Тому, що перебіг позовної давності до відповідача ОСОБА_14 перервався з дня звернення прокурора до суду з позовом саме до останньої як відповідача по справі. Оскільки по іншій справі, на яку посилається прокурор , вона до участі як відповідач притягнута не була, про що вказав суд у рішенні від 16 квітня 2015 року /т.1 а.с.12- 13/.

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що при зверненні прокурора з цивільним позовом до ОСОБА_14 ним як позивачем було пропущено строки позовної давності, оскільки про порушення права територіальної громади м.Черкаси щодо спірної земельної ділянки прокурор як позивач обєктивно міг дізнатися 26.11.2012р., а з позовом звернувся більше як через три роки починаючи з указаної дати.

Тому, враховуючи наявність зави відповідача, суд правомірно застосував норму ч.4 ст.267 ЦК України та відмовив в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності, оскільки строк позовної давності позивачем не переривався, а про його поновлення , як такого, що був пропущений з поважних причин, позивач не заявляв.

Що відповідає правовим позиціям Верховного Суду України у справах № 6-178 цс15 від 1 липня 2015 року, № 6-68цс15 від 16 вересня 2015 року та положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

І цих висновків суду першої інстанції не спростував прокурор в ході апеляційного розгляду справи належними та допустимими доказами.

Ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Прокуратури Черкаської області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2016 року відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2016 року у справі за позовом Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :