Справа №490/4519/16-ц 07.12.2016 07.12.2016 07.12.2016
Провадження №22-ц/784/2639/16
Справа 490/4519/16-ц
Провадження 22ц-/784/2639/16 Головуючий по 1 інстанції Гуденко О.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2016р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

з участю: секретаря судового засідання Богуславської О.М., представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2016р.

за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіфа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою,

встановила:

У травні 2016р. ОСОБА_5 предявила позов до ТОВ «Кіфа», ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненим договору поруки, який було укладено 24 липня 2007р. для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 24 липня 2007р. між першими двома відповідачами у звязку з укладенням до нього 07 серпня 2008р. і 30 червня 2009р. змін, які призвели до збільшення відповідальності поручителя.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2016р. позов задоволено. Постановлено визнати припиненим з 07 серпня 2008р. договір поруки, укладений між ОСОБА_5,ТОВ «Кіфа», ТОВ «Український промисловий банк».

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 липня 2007р. між ТОВ «Український промисловий банк» і ТОВ «Кіфа» укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав 2000000 грн. під 18% річних до 21 липня 2017р. У разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту позичальник сплачує проценти з розрахунку 20% річних на прострочену суму.

24 липня 2007р. для забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ОСОБА_5, ТОВ «Кіфа», ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір поруки за яким перша взяла на себе зобовязання по поверненню кредиту у повному обсязі і солідарно з позичальником.

07 серпня 2008р. ТОВ «Кіфа» і ТОВ «Український промисловий банк» уклали додатковий договір до кредитного договору від 24 липня 2007р., за яким було збільшено розмір щомісячної комісії за управління кредитом з 0,06% до 0,17% від суми кредиту та збільшено з 20% до 26% річних процентну ставку, яка нараховується у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту.

30 червня 2009р. між ТОВ «Кіфа» і ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір про внесення змін до кредитного договору від 24 липня 2007р., за яким було змінено графік погашення заборгованості внаслідок чого збільшився розмір щомісячних платежів з 16666,67 грн. до 19200 грн., а також збільшена на 2% ставка за користування кредитом за умови порушення умов, передбачених п.6.1.14. кредитного договору.

02 липня 2010р. за договором між ТОВ «Український промисловий банк» і ПАТ «Дельта Банк» про передачу активів право вимоги по названим кредитним зобовязанням набуло останнє.

Згоди на зміну умов кредитного договору ОСОБА_5 не надавала

За таких обставин, а саме внесення 07 серпня 2008р. ТОВ «Український промисловий банк» і ТОВ «Кіфа» змін до названого кредитного договору без згоди ОСОБА_5, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності як поручителя, суд з урахуванням положень ч.1 ст.559 ЦК дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Аргументи відповідача стосовно недоведеності позову є безпідставними, тому що виходячи зі змісту ч.1 ст.559 ЦК сам по собі факт наявності чинного договору про зміну кредитних зобовязань, укладеного без згоди поручителя, який збільшив відповідальність за невиконання основного зобовязання є свідченням порушення його права як субєкта спірних правовідносин захист якого не пов'язаний актами цивільного законодавства з обовязковістю предявлення до нього вимог кредитора або належним виконанням кредитного договору позичальником і таким чином слугує безумовною підставою для припинення зобовязань поруки.

Більше того, з наявних у справі судових рішень (а.с.64,68) виплаває, що прострочена заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2007р. існує, яку ПАТ «Дельта Банк» стягнув з позичальника та намагається стягнути з поручителя, що теж спростовує доводи апелянта про відсутність факту порушення права позивача по даній справі.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2016р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: