Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/134/16-ц
Провадження по справі 2/281/85/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року смт. Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бичківської К.Г.

при секретарі Стужук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лугини справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ігнатпільський карєр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, яку в подальшому уточнив і просить стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2015 по 20.01.2016 в сумі 5571,08 грн., мотивуючи тим, що він працював у відповідача і на час звільнення 30.09.2015 з ним не розрахувалися. Він неодноразово звертався до відповідача щодо виплати існуючої заборгованості по заробітній платі. Фактично повний розрахунок був проведений 20.01.2016.

Позивач в судове засідання не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, змінені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, змінені позовні вимоги визнає.

Дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Позивач працював у відповідача на посаді машиніста дробилки ДЦ з 02.06.2014 і був звільнений з посади 30.09.2015 за угодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача серії БТ-ІІ №6582330 від 15.12.1994.

На час звільнення позивачу не було виплачено 6788,93 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 02.06.2014 по 30.09.2015, яка повністю виплачена станом на 20.01.2016, що підтверджується довідкою відповідача № 60 від 06.05.2016.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В п.6 Постанови від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Не виплачуючи заборговані позивачеві суми, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення життєвих потреб - грошових коштів протягом 79 днів.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (994-53 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Представник відповідача надав в попередньому судовому засіданні довідку видану ПАТ «Ігнатпільський карєр» від 11.04.2016 року за №41, відповідно до якої ОСОБА_1В дійсно працював на ПАТ «Ігнатпільський карєр» з 02.06.2014 по 30.09.2015 та у нього на 20.01.2016 заборгованості по заробітній платі не має.

Судом встановлено, що позивач в день звільнення працював. В той же день пред'являв вимогу про виплату заборгованості, а також неодноразово і після цього. Оскільки, позивач в день звільнення працював, то відповідно вказаного дня з ним мав бути проведений розрахунок. Таким чином, з відповідача ПАТ «Ігнатпільський карєр», слід стягнути компенсацію за несвоєчасний розрахунок в розмірі середнього заробітку за весь час затримки, який складає: 2891,32 : 41 = 70,52 грн. (середньоденний заробіток) х79 (робочі дні з 30.09.2015 року по 20.01.2016) = 5571.08 грн. (середній заробіток за весь час затримки).

З відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 1378,00 грн. в доход держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 196, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ігнатпільський карєр», ідентифікаційний код 01374547 адреса відповідача: Житомирська область, Овруцький район, с. Рудня, вул. Робітнича, 10 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5571,08грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ігнатпільський карєр» ідентифікаційний код 01374547 на користь держави судовий збір в сумі 1378,00 грн.

На рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К. Г. Бичківська