У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності на транспортний засіб,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності на це майно.

В обґрунтування позову зазначив, що в червні 2014 року він фактично придбав у ОСОБА_4 автомобіль «BA3-21043», 2006 року випуску, за 10 000 грн, яким він розпорядився на підставі нотаріально завіреної довіреності від 1 лютого 2014 року від імені власника автомобіля - ОСОБА_3

Зазначав, що юридичним підтвердженням продажу автомобіля є довіреність від 10 червня 2014 року від імені ОСОБА_4 на його ім'я, яка посвідчена нотаріусом, в якій зафіксоване право на розпорядження автомобілем.

Факт отримання ОСОБА_4 від нього грошових коштів свідчить розписка від 10 червня 2014 року.

Постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24 березня 2015 року з метою виконання рішення Іллінецького районного суду Вінницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 та на виконання постанови державного виконавця від 2 лютого 2015 року (про накладання арешту на майно боржника) було видане розпорядження щодо затримання спірного транспортного засобу та вилучення державних номерних знаків, внаслідок чого працівники ДАІ вилучили у нього автомобіль в с.Коблево Миколаївської області.

Постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 4 червня 2015 року був скасований розшук автомобіля, після чого останній був повернутий йому, позивачу, на відповідальне зберігання.

У зв'язку з тим, що заборона на відчуження автомобіля була збережена, він не може зареєструвати транспортний засіб на своє ім'я (не зважаючи на факт використання автомобіля протягом 15 місяців).

Просив суд звільнити з-під арешту автомобіль марки «ВАЗ-21043», універсал-В, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зеленого кольору та визнати за ним право власності на цей автомобіль.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із безпідставності позовних вимог.

Згідно ст.ст. 181, 182 ЦК України режим нерухомої речі може бути поширений законом на речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оформлення довіреності не є підставою для набуття права власності на автомобіль, оскільки це право виникає з моменту його державної реєстрації.

Станом на день подання позову та ухвалення оскаржуваних позивачем рішень, спірний автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, виданого 4 серпня 2006 року РЕВ 1-го МВ ДАІ при УМВС України у Львівській області).

Доказів зняття автомобіля з реєстраційного обліку у зв'язку з відчуженням, позивачем не надано.

Таким чином, оскільки спірний автомобіль у встановленому законом порядку не був зареєстрований за ОСОБА_2 (та відсутнє рішення суду про визнання за ним права власності на автомобіль), а виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 (власника автомобіля) аліментів на утримання дитини не завершено, а постановою державного виконавця накладено арешт на все належне ОСОБА_3 майно, тому підстав для задоволення позовних вимог, щодо звільнення майна - автомобіля - з-під арешту немає.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову про визнання права власності на автомобіль, позивачем не оскаржувалось.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності на транспортний засіб, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк