АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення грошових коштів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 09 березня 2016 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» на користь позивача заборгованість за строковими договорами банківського вкладу № 5876, №5879, №58801, № 5871, № 5866, № 3988, № 3986, № 3983, № 3981, № 3989, №3991, № 996, № 40000, № 402, №3975, № 971, № 3978, № 973 у загальному розмірі 861 616,35 грн., з яких: 655 230,02 грн. сума основного неповернутого банківського вкладу; 19 753,47 грн. три відсотки річних від простроченої суми після закінчення строку договору; 186 632,86 грн. інфляційні втрати після закінчення строку договору; та заборгованість за строковими договорами банківського вкладу № 5852, № 858, № 855, у загальному розмірі 8 202,61 доларів США, з яких: 7 959,90 доларів США сума основного неповернутого банківського вкладу; 242,72 долари США - три відсотки річних від простроченої суми після закінчення строку договору; та заборгованість за строковими договорами банківського вкладу № 4019, № 4017, № 4011, № 4014 у загальному розмірі 2261,14 євро, з яких: 2099,00 євро сума основного неповернутого банківського вкладу; 63.14 євро - три відсотки річних від простроченої суми після закінчення строку договору.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене без урахування фактичних обставин справи та всупереч нормам чинного законодавства України. Зазначала, що відповідач протиправно ухиляється від повернення належних ОСОБА_3 грошових коштів, незважаючи на закінчення строку дії договорів банківського вкладу. Вважає, що судом не було враховано положень п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких чітко передбачено, що обмеження на задоволення вимог вкладників не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за договорами, строк яких закінчився. Такі виплати проводяться в межах гарантованої Фондом суми відшкодування, яка не може бути меншою 200 000,00 грн., а тому на користь позивача може бути стягнута вся пред'явлена сума. Висновок суду щодо того, що введення в банк тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів в будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порушує право ОСОБА_3 на судовий захист та суперечить нормам Конституції України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Павленко Ольга Володимирівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено п'ять договорів (№№ 5876, 5879, 5880, 5871, 5866,) банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях, на загальну суму вкладу (депозиту) 103 934 грн. 18 коп.

Умовами пунктів 1.3, 1.4, 1.9 договорів передбачено, що вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок та по 08.02.2015 року включно, процентна ставка на суму вкладу становить 22 % річних щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов договорів.

03 лютого 2014 року між сторонами було укладено три договори (№№5852, 5858, 5855) банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США, на загальну суму вкладу (депозиту) 7959,90 доларів США.

Умовами пунктів 1.3, 1.4, 1.9 договорів передбачено, що вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, та по 08.02.2015 року включно, процентна ставка на суму вкладу становить 10,25 % річних щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов договорів.

08 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено 13 договорів 3988, 3986, 3983, 3981, 89, 3991, 3996, 40000, 4002, 3975, 3971, 3978, 3973) банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях, на загальну суму вкладу (депозиту) 551295 грн. 84 коп..

Умовами пунктів 1.3, 1.4, 1.9 договорів передбачено, що вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, та по 13.02.2015 року включно, процентна ставка на суму вкладу становить 22% річних щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов договорів.

08 лютого 2014 року між сторонами укладено чотири договори (№№4019, 4017, 4011, 4014) банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у євро, на загальну суму вкладу (депозиту) 2099 євро.

Умовами пунктів 1.3, 1.4, 1.9 договорів передбачено, що вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, та по 13.02.2015 року включно, процентна ставка на суму вкладу становить 8 % річних щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов договорів.

По закінченню строків дії договорів, з метою повернення суми депозитного вкладу із нарахованими процентами, у березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» з вимогами про повернення йому суми вкладів по депозитних договорах загальною сумою: 626295, 84 гривень, 6000, 00 доларів США та 2001,00 євро, разом із нарахованими процентами згідно умов договорів.

Відповіді від Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» позивачем отримано не було.

Також судом встановлено, що, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року, з 03 березня 2015 в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В..

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

26 червня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу ОСОБА_3 в рахунок відшкодування коштів за вкладами виплачено 200 000 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» перебуває у стані ліквідації, а тому примусове стягнення коштів з відповідача не допускається за правилами п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», одночасно задоволення вимог вкладника ОСОБА_3 у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено даним законом, є неможливим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він зроблений судом на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та у відповідності до вимог закону, а доводи апеляційної скарги правильність вказаного висновку не спростовують, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено п'ять договорів (№№ 5876, 5879, 5880, 5871, 5866,) банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях, на загальну суму вкладу (депозиту) 103 934 гривень 18 копійок та три договори (№№5852, 5858, 5855) банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США, на загальну суму вкладу (депозиту) 7959,90 доларів США.

Відповідно до умов укладених договорів, вклади залучалися на строк до 08 лютого 2015 року.

08 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено 13 договорів 3988, 3986, 3983, 3981, 89, 3991, 3996, 40000, 4002, 3975, 3971, 3978, 3973) банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях, на загальну суму вкладу (депозиту) 551295 грн. 84 коп. та чотири договори (№№4019, 4017, 4011, 4014) банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у євро, на загальну суму вкладу (депозиту) 2099 євро.

Відповідно до умов укладених договорів, вклади залучалися на строк до 13 лютого 2015 року.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» з 03.03.2015 року розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» розпочата процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів, передбачено, що введення в банк тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ОСОБА_3 з даним позовом про стягнення коштів звернувся до суду 28 серпня 2015 року, тобто після запровадження в Публічному акціонерному товаристві «Дельта банк» тимчасової адміністрації, що унеможливлює примусове стягнення грошових коштів з відповідача в силу положень п. 2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте, не позбавляє позивача, як вкладника, права на відшкодування сум за вкладом в порядку, передбаченому Законом.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Процедура задоволення вимог вкладників визначена нормами Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фондом гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09 серпня 2012 року.

08 жовтня 2015 року в газеті «Голос України» № 187(6191) було розміщено оголошення про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», та роз'яснено порядок, за яким вкладними банку можуть отримати відшкодування коштів за вкладами.

Діючи у відповідності до вимог чинного законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 в позові, оскільки Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів в судовому порядку, а Законом передбачено спеціальний порядок виконання зобов'язань банку по виплаті коштів за вкладами по договорам, строк яких закінчився, у випадку запровадження тимчасової адміністрації.

Доводи апеляційної скарги про те, що положеннями п. 1. ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмежено дію п. 2 ч. 5 цієї статті щодо неможливості примусового стягнення коштів, відносно проведення виплат вкладникам за договорами, строк яких закінчився, а тому позовні вимоги можуть бути задоволені, не ґрунтуються на положеннях закону з огляду на наступне.

Згідно п. 1. ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті

З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 цієї частини, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більш як 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

З аналізу положень даної статті вбачається, що виплата коштів вкладникам за договорами вкладу, строк яких закінчився, в межах наданої Фондом банку цільової позики, проводиться в позасудовому порядку, у відповідності до визначеної Законом процедури, а тому посилання на дану норму на спростування висновків суду першої інстанції є безпідставним.

В той же час, розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано порядок формування реєстру кредиторів банку та подальшу процедуру задоволення їх вимог.

Згідно ст. 2 Закону, кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань. Таким чином, ОСОБА_3, як кредитор, не був позбавлений права звернутися з відповідною заявою про включення його до реєстру для отримання коштів за вкладами в повному обсязі.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про те, що, оскільки Фонд гарантує кожному вкладнику відшкодування коштів за його вкладом в сумі не менше 200000,00 грн., позовні вимоги про стягнення 910 209,76 грн. за вкладами можуть бути задоволені в повному обсязі, так як отримання суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами також відбувається в позасудовому порядку та по процедурі, передбаченій Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням Виконавчої дирекції Фондом гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09 серпня 2012 року.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги на те, що, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції порушив право позивача на судовий захист, передбачене ст.. 16 ЦК України та положення ст. 124 Конституції України з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Вказані норми права закріплюють право кожної особи звернутися до суду за захистом свого права, якщо вона вважає, що таке право було порушено. Право особи на звернення до суду не може бути обмеженим в незалежності від правовідносин, що виникли.

ОСОБА_3 таким своїм правом скористався, звернувся до суду з відповідною позовною заявою, яка судом була прийнята до розгляду та розглянута по суті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, висновок суду про неможливість стягнення коштів за вкладом під час дії у банку тимчасової адміністрації будь-яким іншим способом, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не обмежує ОСОБА_3 у доступі до правосуддя, а є лише результатом застосування відповідних норм права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: