Справа № 500/2401/16-ц
Провадження № 2/500/1811/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2016 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за ними в рівних частках, як спадкоємцями за законом першої черги, право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Лощинівка, вул. Суворова, 2, мотивуючи свої вимоги тим, що вищевказаний житловий будинок станом на 14.04.1991 року відносився до типу колгоспного і на цю дату у будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а отже кожному із них належить по 1/6 частині. 11.07.1991 року ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Лощинівка, вул. Суворова, 2. ОСОБА_4 заповіту не залишила. Позивачі прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини, позивачам було відмовлено, у звязку із тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна; відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; відповідно до п. 4.14 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У правовстановлюючому документі на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами свідоцтві про право власності № 53, виданому виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 16.01.2002 року, зареєстрованому Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 17.01.2002 року за № 2-7, не вказано, яка саме частка належала власнику ОСОБА_4.

Представник позивачів у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 380 двір по вул. Суворова, 2 в с. Лощинівка Ізмаїльського району Одеської області станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного та на цю дату в будинку мешкали та були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 855 від 18 грудня 2015 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІІ-ЖД № 398389, виданого 12.07.1991 року Лощинівською сільською Радою народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_4 померла 11.07.1991 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/6 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Лощинівка, вул. Суворова, 2.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42739611 від 23.01.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4, відсутня.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_4 являються:

- чоловік ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії ЯФ № 792017, виданим 14.01.1956 року виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради депутатів трудящих;

- син ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ЯЖ № 074340, виданим 15.06.1957 року виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради депутатів трудящих.

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

В судовому засідання було встановлено, що позивачі фактично вступили у володіння спадковим майном, що підтверджено довідкою № 855 від 18.11.2015 року, наданою виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, оскільки на час відкриття спадщини мешкали разом із спадкодавцем, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_8 від 23.01.2016 року за № 81/02-14 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна; відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; відповідно до п. 4.14 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У правовстановлюючому документі на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами свідоцтві про право власності № 53, виданому виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 16.01.2002 року, зареєстрованому Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 17.01.2002 року за № 2-7, не вказано, яка саме частка належала власнику ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,130,174,213-215 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, померлої 11.07.1991 року, право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Лощинівка, вул. Суворова, 2.

Визнати за ОСОБА_3, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 11.07.1991 року, право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Лощинівка, вул. Суворова, 2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9