Справа № 310/8357/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Олійник Н.М.,

за участі: заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, заінтересовані особи Бердянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Бердянське обєднане управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті її батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 23 листопада 2016 року в м. Горлівка Донецької області. В обґрунтування заяви зазначила, що 23.11.2016р. судмедекспертом Горлівського відділення республіканського бюро судово-медичної експертизи ДНР було складено лікарське свідоцтво про смерть. При зверненні до Бердянського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області їй було відмовлено у здійснені реєстрації смерті батька на підставі того, що нею предявлено документ, форма якого не відповідає формі, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Встановлення факту смерті особи необхідно їй для проведення державної реєстрації смерті, отримання свідоцтва про смерть встановленого на території України зразка.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заяву підтримали посилаючись на обставини, які викладені в ній. Просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області у судове засідання не зявився. Подав заяву про відкладення розгляду справи. Суд визнав причини його неявки у судове засідання неповажними.

Представник УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступне.

Згідно зі ст.ст. 234, 256 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України.

Частиною 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року N 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

З наданої паспорту померлого ОСОБА_3 вбачається, що він народився 02 грудня 1931 року в с.Котованя, Дрогобицького району, Львівської області, місце його проживання було зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заявник вказує на те, що її батько ОСОБА_3 довгий час хворів і 23 листопада 2016 року помер в квартирі АДРЕСА_1.

На підтвердження факту смерті надала лікарське свідоцтва про смерть №1322 від 23.11.2016 року, яке видане судмедекспертом Горлівського відділення республіканського бюро судово-медичної експертизи ДНР, тобто установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України. У цьому лікарському свідоцтві зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_4, помер 23 листопада 2016 року в м.Горлівка. Причини смерті: «злоякісне новоутворення верхньої долі правої легені з метастазами».

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суду показала, що тривалий час перебувають у дружніх стосунках з ОСОБА_1, добре знали її батьків. З часу проведення антитерористичної операції в м. Горлівка заявник та її батько ОСОБА_3. проживали в м. Бердянську. Наприкінці жовтня 2016 року ОСОБА_3 поїхав додому в м. Горлівка. 23.11.2016 року від ОСОБА_1 їм стало відомо, що ОСОБА_3 помер. Вини разом з заявницею одразу виїхали м. Горлівка на похорони. 24.11.2014 року ОСОБА_3 був заборонений на центральному кладовищі м. Горлівка.

Постановою Верховної ради України №254-УІІІ від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і сіла Донецької та Луганської областей.

Бердянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області листом від 06.12.2016 року відмовив заявнику у державній реєстрації смерті ОСОБА_6 на підставі того, що нею для реєстрації смерті особи предявлено документ, форма якого не відповідає формі, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Відповідно до п.п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації особистих немайнових і майнових прав заявника, суд оцінюючи докази у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання якого було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, помер 23 листопада 2016 року в м. Горлівка, Донецька область, Україна, причини смерті: «злоякісне новоутворення верхньої долі правої легені з метастазами».

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня його отримання.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

СуддяОСОБА_7