Справа № 369/4522/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/3074/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 07.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П.

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Комфорт Сервіс», Інспекція державного архітектурно будівельного контролю у Київській області про визнання незаконними перепланування місця загального користування та зобовязання привести місце загального користування у попередній стан,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабміну України № 572 від 08.10.1992 р. (з послідуючими змінами і доповненнями) та просила визнати незаконним перепланування місця загального користування цокольного поверху будинку № 7, що розташований на бульварі ОСОБА_4 в с. Петрівське Києво-Святошинскього району Київської області, зобовязати ОСОБА_3 привести місце загального користування цокольний поверх будинку до первісного стану визначеному Планом цокольного поверху будинку шляхом закладання цеглою додаткового дверного виходу з квартири № 1 будинку № 7 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі Свідоцтва про право власності від 19 березня 2015 року їй належить квартира № 4, яка розташована в будинку № 7 по бульвару Т.Шевченка в с. Петрівське Києво-Святошинського району. Майнові права на вказану квартиру вона отримала на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 4/7 від 23.07.2013 р., який був укладений з ТОВ «Петрівський квартал», відповідно до умов якого між нею та ТОВ «Петрівський квартал» було погоджено всі технічні характеристики квартири. Аналогічний договір був укладений між ТОВ «Петрівський квартал» та ОСОБА_3, відповідно до умов якого, також були погоджені всі технічні характеристики квартири № 1, розміщеної в будинку № 7.

Відповідно до затвердженого Плану цокольного поверху будинку № 7 для квартири відповідача не було передбачено додатковий вхід з цокольного поверху. Однак пізніше, ОСОБА_3 самовільно, всупереч вимогам законодавства України, не маючи на те ніяких погоджень, дозвільної проектної документації, не узгодивши свої дії з власниками сусідніх квартир, обладнала свою квартиру додатковим входом з цокольного поверху. Вказані дії відповідачкина думку позивача є небезпечними для збудованої будівлі, порушують її право власності як власника квартири, унеможливлюють вільно, без перешкод розпоряджатися своїм входом, що був запроектований проектантом із самого початку будівлі будинку.

В позасудовому порядку із ОСОБА_3 позивачці не вдалося вирішити дане питання, що змусило її звернутися до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 19 березня 2015 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 129,5 кв.м, житловою площею 12,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 05 лютого 2015 року відповідач по справі ОСОБА_3 є власником квартири № 1 буд. 7 по бул. ОСОБА_4 у с. Петрівське Києво-Святошинський р-ну. Загальна площа квартири 70,3 кв.м., житлова площа квартири 20,1 кв.м.

Технічний паспорт на квартиру відповідача виготовлено ТОВ «Техсервісбуд» станом на 31.10.2014 р. Згідно технічної характеристики квартира відповідача має два рівні та розташована на цокольному та першому поверхах цього будинку, має 2 евакуаційні виходи з першого поверху та цокольного поверху.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачем не надано доказів того, що відповідачем при влаштуванні дверного виходу з цокольного поверху квартири до східцевої клітини було порушено вимоги відповідних ДБН щодо здійснення перепланування жилого приміщення, та при цьому порушено права позивачки на користування належною їй квартирою.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь- які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 152 ЖК України передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до вимог п. 4.11 ДБН В.2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення. У житлових будинках допускається влаштування квартир у двох і більше рівнях (поверхах). Для таких квартир допускається влаштування виходу в сходові клітки будинку через один поверх, який може бути організований на першому (нижньому) або на другому рівні (поверсі) квартири. При цьому поверх, що не має безпосереднього виходу в сходову клітку будинку, повинен бути забезпечений евакуаційним виходом згідно з 4.10 ДБН В.2.2-15-2005.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, отримуючи свідоцтво про право власності від 05.02.2015 р., здійснила реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна, в тому числі на підставі технічного паспорту від 31.10.2014 р., в якому зазначено 2 евакуаційні виходи з першого та цокольного поверху із сходовою площею 4,6 кв.м. (а.с.102,103)

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на порушення свого права власності, оскільки фактично небезпечні дії відповідача унеможливлюють без перешкод розпоряджатися її входом, що був запроектований із самого початку будівлі будинку. Однак, як вбачається із технічного паспорту, виданого ОСОБА_2, вчинені дії відповідачки, що є предметом спору, ніяким чином не порушують її права власності, оскільки сходова площа не входить в перелік технічної характеристики квартири позивачки (а.с.13).

Також з матеріалів справи вбачається, що сторони відмовились від проведення судової будівельно-технічної експертизи, а доказів того, що відповідачем при влаштуванні дверного виходу з квартири було порушено вимоги відповідних ДБН, позивачем не надано.

Згідно ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що позивач не довів тих обставин, на які посилалася як на підставу позовних вимог, не надала докази в обґрунтування позовних вимог, не спростувала тих обставин, на які посилався відповідач по справі в обґрунтування своїх заперечень, що є її обовязком відповідно до засад змагальності процесу.

Ураховуючи викладені обставини, а також те, що апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст. 152 ЖК України, ст.ст. 319, 383 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 213, 215, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_5