Справа № 2-20/2011
Провадження № 22-ц/779/1281/2016
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 12 жовтня 2005 року між сторонами укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,2217 га для ведення особистого селянського господарства, без права на зміну цільового призначення, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., Долинський р-н, м. Долина, вул. Поповича,18. Однак, рішенням Долинського районного суду від 12.11.2007 року п.9.1. рішення сесії Долинської міської ради від 23.06.2005 року про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,4712 га( в тому числі і спірної) визнано не чинним та скасовано. В подальшому рішенням цього ж суду від 20 червня 2011 року скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №094052. Посилаючись на таку істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, просив розірвати його.

Справа судами слухалася неодноразово.

Останнім рішенням Долинського районного суду від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, суд помилково застосував до спірних правовідносин положення ст. ст.727, 728 ЦК України. Та навпаки, не застосував положення ч.2 ст.652 ЦК, відповідно до якої у разі істотної зміни обставин, якими керувались сторони при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились. Саме з цих підстав ним і було заявлено позов. Враховуючи заперечення відповідача на розірвання договору та скасування державного акту, на підставі якого подарована частина земельної ділянки належала йому на праві особистої власності, він має право вимагати розірвання спірного договору. Однак, суд не дав належної правової оцінки зазначеним обставинам.

Не взято судом до уваги і того, що рішенням Долинського районного суду від 12.11.2007 року визнано не чинним та скасовано п.9.1. рішення сесії Долинської міської ради від 23.06.2005 року про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,4712 га. Саме на підставі цього рішення ради йому 10.10.2005 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку(в тому числі і спірну) серії ІФ №094052. Відтак, позовна заява про скасування цього державного акта та договору дарування земельної ділянки подана ним у травні 2010 року з дотриманням загальної позовної давності. Хоча ним в подальшому і уточнено позовні вимоги, однак це не може бути підставою для висновку про сплив позовної давності.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засідання апеляційного суду апелянт та його представник не зявилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

ОСОБА_3 та його представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам закону в повній мірі не відповідає виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції згідно п. 9.1. рішення Долинської міської ради від 23 червня 2005 року на основі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 липня 2004 року ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,4712 га по вул. Поповича,18 в м. Долині. З них, зокрема: 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,3712 га для ведення особистого селянського господарства. 10 жовтня 2005 року на підставі цього рішення позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №094052 (а.с.6-7,10).

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, за умовами якого дарувальник безоплатно передав у власність дарувальнику право на земельну ділянку площею 0,2217 га для ведення особистого селянського господарства, без права на зміну цільового призначення, що розташована за адресою: Івано-Франківська обл., Долинський р-н, м. Долина, вул. Поповича,18, а обдарований прийняв в подарунок вищевказану земельну ділянку (а.с.5).

Однак, в подальшому рішенням Долинського районного суду від 12 листопада 2007 року було задоволено позов Долинського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2, визнано не чинним та скасовано п. 9.1. рішення Долинської міської ради від 23 червня 2005 року «Про розгляд заяв громадян на основі цивільно-правових угод» (а.с.8-9).

Саме на ці обставини покликався позивач, звертаючись в квітні 2010 року до суду за захистом своїх прав та просив скасувати як Державний акт на право власності на земельну ділянку, так і договір її дарування.

Рішенням Долинського районного суду від 20 червня 2011 року, залишеним без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 квітня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року, скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 10 жовтня 2005 року, виданий на імя ОСОБА_2

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено спеціальну позовну давність терміном в один рік, клопотання про поновлення пропущеного строку з посиланням на поважність причин ні позивач, ні його представник не заявляли, натомість відповідач подав заяву про застосування наслідків її спливу. А тому з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Однак, погодитися з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального права.

В силу ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За нормами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Зясувавши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Разом з тим, правильно встановивши відсутність правових підстав для висновку про порушення прав та інтересів позивача суд першої інстанції при вирішенні даного спору прийшов до неправильного переконання про відмову у позові з підстав пропуску позовної давності.

Як вбачається з п. 10 договору дарування (а.с.5 зворот) зміни до договору вносяться шляхом укладення додаткової угоди з дотриманням чинного законодавства, що підписується сторонами договору та посвідчуються нотаріусом. Таким же способом договір дарування може бути розірваний. Спори, що виникають з договору, вирішуються у судовому порядку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що рішенням Долинського районного суду від 12.11.2007 року визнано не чинним та скасовано п.9.1. рішення сесії Долинської міської ради від 23.06.2005 року про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,4712 га. В подальшому рішенням цього ж суду від 20 червня 2011 року скасовано і Державний акт на право власності на земельну ділянку. У звязку і цим істотно змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, а тому на підставі ст. 652 ЦК України договір дарування земельної ділянки підлягає розірванню.

Загальні підстави для зміни чи розірвання усіх видів договорів регулюються положеннями ст.ст.651,652 ЦК України.

Так, в силу ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору (ч.2).

За змістом статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, діючим законодавством встановлено, що розірваним може бути договір, укладений з дотриманням вимог встановлених для нього чинним законодавством, але під час виконання договору стороною порушено його умови.

Разом з тим, метою договору дарування є передача власником (дарувальником) свого майна у власність іншої особи (обдарованого) без отримання будь-якої взаємної винагороди (майнового задоволення).

Інші підстави для розірвання договору передбачені також спеціальними нормами закону.

Зокрема, згідно зі ст.727 ЦК дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

Відтак, вказана стаття містить спеціальні правила про розірвання договору дарування в судовому порядку, що виключає застосування ч.2 ст. 651 ЦК України.

З огляду на це правильним є висновок місцевого суду що договір дарування має односторонній характер, його метою є передача власником (дарувальником) свого майна у власність іншої особи (обдарованого) без отримання будь-якої взаємної винагороди, відповідно положення статей 651 та 652 ЦК України не можуть бути застосовувані щодо його розірвання.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що позивачем не наведено правових мотивів та обґрунтувань, передбачених законом для розірвання договору дарування, а отже, не доведено необхідності захисту його права порушеного,невизнаного чи оспореного, саме з цих підстав слід відмовити в задоволенні його позовних вимог.

З огляду на це колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, отже не може бути визнано законним й обґрунтованим.

А тому підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 26 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування земельної ділянки відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_4