Справа №200/8436/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, Державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, вселення до квартири

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та уточнивши позовні вимоги просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка складається з: поз.поз. 1,3 - коридори, поз.2 - кухні, поз. 4 -житлової, поз.5 - санвузолу, поз.6 - кладової, поз.поз.7-8 житлових, поз. І - балкону, житловою площею 54,9 кв.м., загальною площею 88,5 кв.м. що, укладений між ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності від 23.03.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий №1088, від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 25 червня 2011 року за реєстровим №2822 недійсним; зобов'язати ОСОБА_8 повернути ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2, отриману нею за договором дарування ВТМ № 351353 від 16 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, за реєстровим №4550 з її незаконного володіння, а також не чинити перешкод в користуванні квартирою, шляхом витребування від неї ключів від квартири та передачі їх позивачу; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_8, номер запису про право власності 2509117; поновити державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 20.08 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №1934, зареєстрованим в КП «ДМБТІ» ДОР 22.09.2009 року за №11145608; вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 54,9 кв.м., загальною площею 88,5 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона має посвідку на постійне місце проживання в Федеративній ОСОБА_13, де мешкає тривалий час, періодично відвідуючи Україну з метою догляду майна, спілкування з родичами та покрашення стану здоров'я. ОСОБА_5 являється її сином. В зв'язку з необхідністю виїжджати за межі Україні, вона звернулася до нього з проханням наглядати за її майном, для чого уповноважила його на вчинення від її імені договору відчуження належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_4 в ОСОБА_14, з укладенням іншого договору купівлі-продажу квартири, або домоволодіння разом з земельною ділянкою на її ім'я, за цінами та на умовах, що він визначить самостійно. Зазначена домовленість між нею та сином щодо представництва її інтересів з метою відчуження одного нерухомого майна та придбання іншого, була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 23 березня 2010 року за реєстровим номером 1086, без права передовіри, терміном на три роки. Надання довіреності на ім'я ОСОБА_5 було вимушеним кроком, оскільки укладення подібних правочинів (з відчуження нерухомого майна) займає багато часу та сил з пошуку клієнтів, наступного предмета договору купівлі-продажу, оформлення угод, та через проживання в ФРГ вона не могла вчинити ці дії самостійно. Сам ОСОБА_5 постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, де поміж іншого знаходилось усе її майно, яким вона постійно користувалася, коли приїжджала до ОСОБА_14 та проживала в цій квартирі.

ОСОБА_3 передала своєму синові ОСОБА_5 у 2008 році гроші у сумі 357 009,75 грн., що еквівалентно 70 тис. доларів США, щоб він уклав договір про її участь у будівництві квартири в м.Алушта. В 2008 року ОСОБА_5 уклав з ТОВ фірмою «КОНСОЛЬ ЛТД» м. Сімферополь договір про його пайову участь у будівництві багатоквартирного жилого будинку по вул. Пуцатова в м. Алушта та перерахував забудовники отриманні від неї кошти.

В 2009 році вона приїхала в м. Дніпропетровськ і вирішила переоформити вказаний договір на своє імя.

З цією метою ОСОБА_5 написав 13 травня 2009 року заяву в фірму «Консоль ЛТД» м.Сімферополя про переоформлення його пайової участі у будівництві жилого будинку по вул. Пуцатова в м. Алушта на її ім'я. 19 червня 2009 року ТОВ фірма «Консоль ЛТД» уклала договір пайової участі в будівництві однокімнатної квартири в будинку 26 по вул. Пуцатова в м. Алушта безпосередньо з позивачем. Після укладення договору вона знову відбула до Німеччини.

Метою продажу належної їй квартири АДРЕСА_5 було покращення житлових умов, набуття права власності на домоволодіння з земельною ділянкою на околиці міста, так як вона є особою похилого віку, її онука має алергічне захворювання, що унеможливлює проживання в самому центрі міста.

Уповноважуючи сина на вчинення вказаних дій, вона розраховувала, що він поставиться до цього серйозно та зважено, не буде відразу погоджуватись на будь-які варіанти продажу та придбання, витратить на це чимало часу, оскільки необхідно було замовити витяги, вивезти речі, погасити усі борги.

Наприкінці 2013 року їй стало відомо, що її син став жертвою шахраїв. Як їй згодом стало відомо, ОСОБА_5 в своїх особистих потребах позичив у чоловіка на ім'я ОСОБА_12, за іншими даними у самої ОСОБА_6 грошові кошти в сумі близько 50 тисяч доларів США, не зміг своєчасно розплатитися зі своїм боргом, в результаті чого йому нарахували дуже великі проценти за користування грішми. Під тиском вказаного чоловіка, який був співмешканцем ОСОБА_6 і її співучасником, ОСОБА_5 під погрозою вбивством, триманням в квартирі під постійною охороною войовничо націлених, озброєних людей написав заяву, про передачу пайового внеску в сумі 357009,75 грн., які були на рахунку ТОВ фірми «Консоль ЛТД», що були внесені за придбання нею квартири у багатоквартирному будинку по вул. Пуцатова в м. Алушта, на ім'я ОСОБА_6, а потім 25 червня 2011 року уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6, з ОСОБА_6

ОСОБА_5 пояснив їй, що йому пообіцяли після повернення ним боргу, повернути квартиру і пай за квартиру у м. Алушта. Також, він пояснив, що борг був повернутий, проте ОСОБА_6 не бажає повертати об'єкти нерухомості, які належать позивачу.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2013 року її позовні вимоги про визнання недійсними договору пайової участі у будівництві однокімнатної квартири в м. Алушта по вул. Пуцатова, на ім'я ОСОБА_6 і угоди про розірвання договору з нею задоволені.

В квітні 2014 року їй стало відомо, що до суду з позовом звернулась невідома їй особа ОСОБА_8, яка пред'явила вимоги про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Ці вимоги ОСОБА_8 обгрунтовані набуттям нею у власність на підставі договору дарування ВТМ №351353, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_11 16.09.2013 року реєстровий №4550, квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_7

Так, у позові зазначено, що 25 червня 2011 року ОСОБА_5 діючи нібито від її імені на підставі довіреності продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_7, що підтверджується договором серії ВРЛ № 488612 купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10 за реєстровим № 2824.

В подальшому, 20.01.2012 року ОСОБА_6 подарувала спірну квартиру ОСОБА_7 (своїй матері), що підтверджується договором дарування серії ВРП №111044, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_15 за реєстровим № 206. При цьому, в подарованій квартирі залишався зареєстрованим ОСОБА_5

ОСОБА_7 на п'ятий день після рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 11 вересня 2013 року, 16 вересня 2013 року подарувала спірну квартиру ОСОБА_8 За вказаною адресою залишався зареєстрованим та мешкав у ній ОСОБА_5

Вважає договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 недійсним, оскільки він укладений ОСОБА_5 всупереч її інтересам, він діяв у власних інтересах, задля погашення своїх боргів, які він не зміг повернути своєчасно. Зі слів ОСОБА_5 ніяких грошових коштів він від ОСОБА_6 за квартиру не отримував, а тому не зміг придбати житловий будинок з земельною ділянкою, відповідно домовленості з нею.

Вважає, що ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 не можуть вважатись добросовісними набувачами, оскільки вони є родичами між собою, а співмешканець ОСОБА_6 утримував протиправно ОСОБА_5

З пояснень, які давала начальнику Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 видно, що її донька ОСОБА_6 і ОСОБА_5 знайомі з часу придбання ОСОБА_5 квартири по вул. Прапорній для його дружини, а потім він брав у останньої декілька раз в борг гроші, про що видавав розписки, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 жодного дня не мешкали у спірній квартирі, оскільки у дійсності договір купівлі-продажу квартири від 25.06.2011 року є фіктивним, першим покупцем - ОСОБА_6 грошові кошти її сину не передавались, так само як і не передавалось майно, що було предметом угоди, волевиявлення ОСОБА_5 не було спрямовано на продаж квартири, оскільки він пояснив, що уклав договір під примусом, погрозою вбивства.

Ці обставини підтверджуються відсутністю реєстрації нових власників квартири та їх проживання за іншими адресами.

В спірній квартирі залишилось її майно - антикваріат на суму 200 000 грн., речі ОСОБА_5, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс-2».

Вказана обставина підтверджується довідкою КП «Жилсервіс-2» від 25.02.2014 року, наданою ОСОБА_8, де основним квартиронаймачем, при відсутності реєстрації місця мешкання є ОСОБА_7, хоча власником була ОСОБА_8

Оскаржуваним договором визначено ціну продажу квартири на рівні 107 500 грн., нотаріусом посвідчено лише те, що розрахунки між сторонами відбулись до підписання договору.

Як пояснив ОСОБА_5, жодних розрахунків за цим договором не було, під тиском невідомої особи та страхом смерті він підписав усі необхідні документи, оскільки попередньо був обмежений в свободі пересування та сидів кілька днів зачинений у квартирі під наглядом сторонніх осіб, без можливості покликати на допомогу.

ОСОБА_5, не дивлячись на численні звернення до райвідділку міліції в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська в 2012 році, 2013 році, в УВД Дніпропетровської області в 2012 році не спромігся відновити порушене право володіння та користування квартирою, а також її право власності, оскільки йому кожного разу було відмовлено у порушенні кримінального провадження з посиланням на виникнення між ним та ОСОБА_6 цивільно-правового спору.

Вважає, що спірна квартира вибула з її власності в результаті зловмисної домовленості довіреної особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в ній знаходяться її особисті речі та речі ОСОБА_5, який і досі там зареєстрований, в квартирі фактично ніхто з осіб, які отримували її у власність не проживає і не проживав, окрім сина, при укладенні спірного правочину кошти не передавались.

Вважає, що не пропустила строк позовної давності, бо порушення свого права стосовно спірної квартири вона дізналася в 2014 році.

На сьогоднішній день ОСОБА_6 змінила замки на дверях спірної квартири, в якій знаходяться її особисті речі, антикваріат на суму приблизно 200 тис.грн. ОСОБА_3 не може вільно увійти до квартири, тому її порушене право власності підлягає захисту в судовому порядку.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнень та просив задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в ньому відмовити, посилаючись на те, що довіреність на імя відповідача ОСОБА_5 була видана позивачем свідомо та добровільно, жодний пункт довіреності при продажу майна ОСОБА_5 порушено не було, набувачі нерухомого майна, що відноситься до житлового фонду, не зобовязані реєструвати своє місце проживання у квартирі, не зобовязані у ньому мешкати, заборон, щодо відчуження нерухомого майна родичам законодавство не містить. Твердження позивача про безгрошовість правочину не відповідає дійсності, оскільки договір містить посилання на розрахунок сторін до його підписання. Посилання на докази, що містяться у матеріалах кримінальних проваджень, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки у порушенні кримінальної справи було відмовлено за відсутністю складу злочину. Також, позивачем не представлено доказів зберігання її речей у спірній квартирі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в ньому відмовити, посилаючись на те, що протиправність дій ОСОБА_6 належним чином не встановлена, існування особи на імя «Віктор», не підтверджено, правочин вчинено ОСОБА_5 на підставі належним чином посвідченої довіреності. Не існує судового рішення у формі вироку, яким було б встановлено факти, викладені в обґрунтування позову, а обставини, що викладені у заявах, тощо, не мають преюдиційного значення для суду.

Відповідач ОСОБА_5 в попередніх судових засіданнях позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував.

В судове засідання представник Реєстраційної служби ДМУЮ не зявився, до суду надав відгук на позов, з посиланням на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 надійшли заяви про розгляд справи у її відсутність.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 березня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №1088 посвідчено довіреність від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_5 на право продажу за досягнутою раніше домовленістю сторін за ціною та на умовах, на розсуд повіреного, належну довірителю квартиру АДРЕСА_9, а також на право купівлі на її імя за ціною та на умовах, за розсуд повіреного квартири, домоволодіння та земельної ділянки в м.Дніпропетровську. Довіреність видана строком на три роки. /а.с.19, т.1/

Вищезгадана довіреність ніким не оспорювалася і є чинною (ст. 204 ЦК України).

25 червня 2011 року між ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №1088, від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_6 укладено договір про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_9 за ціною продажу 107 500 грн. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №2824. Пунктом 4 договору визначено, що покупцем ціна майна отримана до підписання договору. Даний договір підписано сторонами та приватним нотаріусом, ОСОБА_5 підпис у договорі не заперечується. /а.с.20-21 т.1/

09.04.2013 року за заявою ОСОБА_5 до ЄРДР внесено запис №0002355 щодо заволодіння невстановленої особою в 2011 році, шляхом зловживання довірою під приводом продажу квартири, розташованої за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Короленко, 2/27, майном ОСОБА_5 /а.с.7, 49 т.1/ В межах даного кримінального провадження, старшим слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Д/о ОСОБА_16 09.04.2013 року допитано у якості потерпілого ОСОБА_5, про що складено протокол /а.с.8-10, т.1/, який повідомив, що згодився на продаж квартири під погрозою фізичною розправи та у звязку з непогашеними боргами перед співмешканцем ОСОБА_17.

Відповідно до листа Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 17.09.2014 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002355 триває. /а.с.133, т.1/

З аналогічною заявою ОСОБА_5 звертався до ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 09.06.2012 року /а.с.46, т.1/, та 22.06.2012 року старшим о/у СКР Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Д/о ОСОБА_18 винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину. /а.с.50, т.1/

З закордонного паспорту позивача вбачається, що вона з 2005 року отримала посвідку на постійне проживання у ФРН, де і проживає, періодично відвідуючи Україну. /а.с.32-45/

Згідно довідки КП «Жилсервіс-2» ДМР від 23.11.2013 року, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с.51, т.1/

06.03.2014 року до суду із позовом про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою 27 буд.2 по вул.Короленко в м.Дніпропетровську звернулась ОСОБА_8, зазначивши, що ОСОБА_5, продаючи квартиру ОСОБА_6, зобовязувався розпискою знятись з місця реєстрації, чого не зробив. /а.с.97-100, т.1/

Відповідно до листа Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.09.2014 року, у відношенні ОСОБА_19 та ОСОБА_6 слідчими підрозділами відкрито кримінальні провадження №00027 за ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28, ч.3 ст.212 КК України, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.212, ч.2 ст.209, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 КК країни та №0000010 за ч.1 ст.255, ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.212, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, які передані для розгляду до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. /а.с.132, т.1/

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 існували правовідносини, що виникли з договору позики, проте достовірних доказів, які б свідчили про зловмисну домовленість повіреного ОСОБА_5 з покупцем ОСОБА_6 позивачем суду не предявлено, а існування кримінальних проваджень, по яким не предявлено підозру ОСОБА_6 та не прийнято судового рішення про визнання її винною у протиправному заволодінні майном, не може свідчити про недійсність правочину, як такого, що вчинений всупереч інтересам продавця.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20, пояснив, що є батьком відповідача ОСОБА_5, та з приводу фінансових труднощів сина надавав йому допомогу матеріального характеру, зазначив, що наприкінці червня 2011 року у нього вдома був обшук, який проводився з метою відшукання особи на імя «Віктор». Пояснив, що зі слів сина, останнього протиправно, під фізичним примусом та погрозами розправи влітку 2011 року утримували у квартирі, з метою підписання боргових розписок та договору.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 повідомила, що вона мешкає у будинку 2 по вул.Короленко в м.Дніпропетровську, у спірній квартирі наразі мешкають невідомі їй дівчата, ОСОБА_5 з початку 2013 року у квартирі не мешкає, скаржився їй на те, що заборгував кошти та під тиском у нього відібрали квартиру. Зазначила, що позивач ніколи не повідомляла їй про бажання продати спірну квартиру, та на думку свідка таке бажання у неї виникнути не могло, оскільки ця квартира була її єдиним житлом у місті.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 пояснила, що працювала тривалий час у лікарні разом з ОСОБА_5, який був її підлеглим та 20.12.2011 року вона стала свідком протиправних дій у відношенні ОСОБА_5, зокрема, два невідомих чоловіка зайшли до її робочого кабінету та витягли з застосуванням фізичного примусу ОСОБА_5 з кабінету, а потім близько 20 хвилин утримували його у його робочому кабінеті, де за поясненнями ОСОБА_5, наданими їй пізніше, він складав на їх вимогу боргові розписки.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_5 пояснив, що оспорюваний договір він уклав під примусом та погрозами фізичною розправою, від осіб, яким він заборгував грошові кошти за договором позики, та до підписання договору та підчас його підписання він не отримував гроші за продаж квартири, тому не зміг придбати для позивача житло за містом, як вони домовлялись при оформленні довіреності. Договір купівлі-продажу квартири його заставили підписати у приміщенні нотаріальної контори без присутності нотаріуса, він лише поставив підпис, без будь-яких розяснень, та залишив приміщення, усі документи на квартиру у нього забрали ще до його укладення. У приміщення нотаріальної контори його супроводжували озброєні люди. Пояснив, що діяв у власних інтересах, оскільки злякався за своє життя, йому погрожували озброєнні особи, утримували його деякий час у квартирах за різними адресами, вели нагляд за способом його життя. Також, повідомив, що в 2013 році його викликали до Управління по боротьбі з організованою злочинністю для допиту у якості свідка у кримінальній справі відносно ОСОБА_6, де він надавав пояснення щодо обставин придбання у неї квартири на вул.Знамянській в м.Дніпропетровську.

Надані свідками свідченнями суду щодо протиправності дій ОСОБА_6 та невстановленого кола осіб у відношенні ОСОБА_5 не мають переконливої сили щодо безгрошовості правочину, відсутності волевиявлення повіреного на укладення правочину, а також вчинення ним дій виключно у власних інтересах.

Суд вважає, що дані свідчення мають бути оцінені в межах триваючого досудового розслідування кримінального провадження № 0002355.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 3 ст. 238 ЦК України встановлено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як вбачається зі змісту вище згаданої норми, правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють, і з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення „у своїх інтересах" слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам представлюваного, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Частиною 1 ст. 237 ЦК України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч. 1 ст. 240 Цивільного кодексу України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Судом встановлено, що оспорюваний договір укладено ОСОБА_5 без перевищення повноважень, наданих довіреністю, для визнання оспорюваного правочину недійсним доказуванню потребує факт порушення вчиненим правочином прав та інтересів позивача, проте позивач з часу вибуття з її власності квартири, до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину не зверталась.

Зміст оспорюваного правочину не містить обставин набуття повіреним ОСОБА_5 матеріальних благ (у будь-якій формі) для себе особисто, тому твердження позивача про те, що останній діяв виключно у власних інтересах спростовано.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними та відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

На підставі ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 27, 57-61, 88, 169, 179, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення мають право на його оскарження протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.В. Шевцова