Справа № 127/8496/16-ц
Провадження № 2/127/3502/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засідання в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради про визнання договору дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 р. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним.

03.06.2016 р. представник позивачів звернулась до суду з заявою про залучення до участі у справі Вінницької міської ради в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. В цей же день позивачі надали суду нову редакцію зазначеного позову, в якій просять визнати договір купівлі-продажу гаражного боксу, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Максимовича, 12, укладеного 29.02.2016 р. між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним та визнати за позивачами право власності на ? зазначеного гаражного боксу.

В позові зазначають, що 25.05.1993 р. між МСПП «Ватра» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу, відповідно до якого ОСОБА_4 оплатив його вартість в сумі 1980000,00 руб., що підтверджується квитанцією № 114 від 25.05.1993 р.

Після укладення договору ОСОБА_4 не зареєстрував договір у виконавчому комітеті Вінницької міської ради народних депутатів. В 2006 р. ОСОБА_4 почав оформляти документи для проведення державної реєстрації права власності на гаражний бокс і замовив виготовлення на нього Технічного паспорта. Згідно даних технічної інвентаризації було обстежено гараж «А» площею 24,1 кв. м., проте за життя ОСОБА_4 своє право власності на гаражний бокс в органах реєстрації речових прав не встиг зареєструвати, так як 11.04.2011 р. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 13.04.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, серія 1-АМ, № 197660. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла спадкоємець за законом дружина власника ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2013р. № 1232510. Однак, зареєструвати право власності на гаражний бокс спадкоємець ОСОБА_3 не змогла, так як до відкриття спадщини дії щодо реєстрації права власності не були вчинені спадкодавцем ОСОБА_4

29.02.2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу на зазначений гаражний бокс, що підтверджується укладеним між ними договором і письмовою розпискою написаною ОСОБА_3, в присутності свідків, про одержання коштів за проданий гаражний бокс.

Позивачі користуються купленим гаражним боксом, але не можуть його зареєструвати, в звязку з чим вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Зазначають, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим в звязку з втраченою можливістю нотаріального посвідчення правочину, в звязку зі смертю найпершого покупця гаражного боксу ОСОБА_4 до завершення процедури державної реєстрації права власності на гаражний бокс.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_5 підтримала позов по зазначеним в ньому обставинам. В подальшому просила закінчити розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій визнає вимоги позову, підтверджує, що продала гараж позивачам, за що отримала обумовлену договором суму коштів. Просить розглянути справу у її відсутність.

Представник третьої особи Вінницької міської ради ОСОБА_6 позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи і докази, які надали сторони, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

По справі встановлено, що 25.05.1993 р. між МСПП «Ватра» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу, відповідно до якого ОСОБА_4 оплатив його вартість в сумі 1980000,00 руб., що підтверджується квитанцією № 114 від 25.05.1993 р.

Після укладення договору ОСОБА_4 не зареєстрував договір у виконавчому комітеті Вінницької міської ради народних депутатів. В 2006 р. ОСОБА_4 почав оформляти документи для проведення державної реєстрації права власності на гаражний бокс і замовив виготовлення на нього Технічного паспорта. Згідно даних технічної інвентаризації було обстежено гараж «А» площею 24,1 кв. м., проте за життя ОСОБА_4 своє право власності на гаражний бокс в органах реєстрації речових прав не встиг зареєструвати, так як 11.04.2011 р. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 13.04.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, серія 1-АМ, № 197660. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла спадкоємець за законом дружина власника ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2013р. № 1232510. Однак, зареєструвати право власності на гаражний бокс спадкоємець ОСОБА_3 не змогла, так як до відкриття спадщини дії щодо реєстрації права власності не були вчинені спадкодавцем ОСОБА_4

Оскільки даний правочин вчинений 25.05.1993 р., то до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР від 18.07.1963 р.

Згідно ст.4 ЦК УРСР 1963 р. цивільні права і обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР, Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права й обовязки.

Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше на передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. В ст. 227 ЦК УРСР зазначено, що нотаріальному посвідченню підлягає договір купівлі-продажу жилого будинку, а оскільки обєктом договору купівлі-продажу від 25.05.1993 р. між МСПП «Ватра» та ОСОБА_4 було нежиле приміщення, його право власності на нього не передбачало нотаріального посвідчення і отже він у цей день набув право власності на зазначене приміщення.

Нереєстрація ОСОБА_4 договору у виконавчому комітеті Вінницької міської ради не перешкоджає визнанню за ОСОБА_4 права власності на дане нежиле приміщення, оскільки обовязковій реєстрації по ЦК УРСР 1963 р. підлягав договір купівлі-продажу жилого будинку, а в даному випадку обєктом продажу було нежиле приміщення.

По справі встановлено, що 11.04.2011 р. ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 13.04.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, серія 1-АМ, № 197660, не встигши провести державну реєстрацію права власності на гаражний бокс, що передбачено ст. 334 ЦК України, якій набув чинності з 01.01.2004 р.

Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла спадкоємець за законом дружина власника ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2013р. № 1232510. Однак, зареєструвати право власності на гаражний бокс спадкоємець ОСОБА_3 не змогла, так як до відкриття спадщини дії щодо реєстрації права власності не були вчинені спадкодавцем ОСОБА_4

29.02.2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу на зазначений гаражний бокс, що підтверджується укладеним між ними договором і письмовою розпискою написаною ОСОБА_3, в присутності свідків, про одержання коштів за проданий гаражний бокс, але покупці гаражного боксу не можуть зареєструвати свою власність в звязку з тим, що первісний власник даного нежитлового приміщення ОСОБА_4 не провів державну реєстрацію його прав на приміщення в звязку зі смертю.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами правочину вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Як зазначено в п.13 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., у звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним з підстав встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. По даній справі причиною того, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим є те, що спадкоємець одержав у спадщину нежиле приміщення власник якого помер незавершивши процедуру державної реєстрації права власності на гаражний бокс і це право може бути захищено лише в судовому порядку.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст.ст. 328, 334 ЦК України договір купівлі-продажу є правочином, на підстав якого набувається право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 4, 47, 227 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст.16, 204, 220, 321, 328, 334, 392 ЦК України 2003 р., ст.ст.11, 15, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражного боксу площею 24,1 кв. м., розташований за адресою м. Вінниця, вул. Максимовича, 12, укладений 29 лютого 2016 р. між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на ? гаражного боксу площею 24,1 кв. м. розташований за адресою м. Вінниця, вул. Максимовича, 12.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) право власності на ? гаражного боксу площею 24,1 кв. м. розташований за адресою м. Вінниця, вул. Максимовича, 12.

Судові витрати залишити за сторонами.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: