АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/1007/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 641/6700/14-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КОВАЛЕНКО І.П.

ОСОБА_2 С .

секретарів Пруднікової О.В., Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» і ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, що також діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про звернення стягнення та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», Служби у справах дітей Харківської міської ради, 3-я особа: - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 506055,67 грн. звернути стягнення на квартиру № 61, що розташована за адресою: місто Харків, вул. Слинька, у будинку №5, загальною площею 64,30 кв.м., житловою площею 43,80 кв.м., шляхом її продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у ньому, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки, виселити ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі та стягнути з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 3775,80 грн.

При цьому посилався на те, що внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість в розмірі 506055,67 грн. За адресою предмета іпотеки незаконно зареєстровані та проживають без дозволу іпотекодержателя ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_7 та підлягають виселенню з предмету іпотеки разом із позичальником. Вимога позивача про виселення з іпотечного майна відповідачами не виконана.

У зустрічному позові ОСОБА_5 і ОСОБА_4 просили визнати недійсним договір іпотеки№ НАА0GI, укладений 04.03.2008 рооку між ЗАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_5, як такий, що укладений без дозволу органу опіки та піклування і суперечиить правам іх неповнолітніх дітей.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» і зустрічного позову ОСОБА_5 і ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду про відмову позивача від зарахування кредитних коштів на погашення кредиту є неправомірним, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається її погашення на загальну суму 60524,00 грн., Крім того, відповідач мав можливість погашати кредит через інший банк чи депозитний рахунок нотаріуса відповідно до чинного законодавства.

Вказує, що заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки з 05.11.2009 року кредит ним не сплачувався, окрім однієї сплати 10.06.2011 року в сумі 7180,25 грн., що свідчить про його ухилення від виконання своїх зобовязань за кредитним договором.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції і визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ЗАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_5

В обгрунтування скарги посилається на незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин тих норм, які підлягали застосуванню, а саме ч.4 ст.12 ЗУ " Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ч.ч.2,3 ст.17 ЗУ " Про охорону дитинства" п.4 ст.29 ЦК України та роз"яснень, що містяться в п.44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" про те, що згідно зі ст.32 ЦК, ст.177 СК та ст.17 ЗУ " Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов"язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов"язання. У зв"язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Представників банку перед укладенням договору іпотеки було попереджено про подружній стан позичальника та наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, проте процедура попередньої згоди органу опіки та пілкування на укладення такого договору дотримана не була, тому договір є таким, що вчинений батьками всупереч інтересам їх малолітніх дітей, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Вказує, що за змістом правової позиції ВСУ від 12.11.2014 року недотримання вказаних вимог закону під час укладення іпотечного договору має наслідком нікчемність даного правочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи скарг і матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 04.03.2008 року ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_5 уклали договір про іпотечний кредит, за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 230 000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2033 року.

Позичальник зобов"язався щомісячно до 4 числа кожного місяця, починаючи з наступного дня після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2983,14 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № 7013. ( п.2.4 розд.2)

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки № НАА0GI, згідно з яким Позичальник надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43,80 кв.м., яка розташована за адресою : місто Харків, вул. Слинька, буд. 5.АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2008 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 416 625,00 грн.

Звернувшись до суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" просив звернути с тягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості позичальника в розмірі 506055,67 грн., з яких заборгованість за кредитом - 228821 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 148911,66 грн. ; пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором -82317,07 грн. і 46005,06 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні цього позову суд першої інстанції виходив з того, що має місце прострочення кредитора, позивачем не доведено факт порушення відповідачем умов кредитного договору , тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Колегія погоджується з вказаним висновком та рішенням, прийнятим судом першої інстанції за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк"

Дослідженими судом першої інстанції платіжними квитанціями підтверджуються сплати, здійснені позичальником за кредитним договором:

02. 04. 2008 року - 3 000,00 грн.; 05.05.2008 року - 3 000,00 грн.; 04. 06. 2008 року - 3 000,00 грн.; 04. 07. 2008 року - 3 000,00 грн.; 04. 08. 2008 року - 3 000,00 грн, 04. 09. 2008 року - 3000,00 грн.; 04. 10. 2008 року - 3000,00 грн.; 04.11.2008 року - 3000,00 грн. ; 04. 12. 2008 року - 2 900,00 грн.; 05. 01. 2009 року - 2225,00 грн.; 04. 02. 2009 року- 3 830,00 грн.; 04. 03. 2009 року - 2 950,00 грн.; 04. 04. 2009 року - 2 900 грн.; 06. 04. 2009 року 3173,00 грн.; 05. 05. 2009 року - 3000,00 грн., 29. 05. 2009 року - 503,00 грн.; 04. 06. 2009 року 3000,00 грн.; 04.07.2009 року - 3000,00 грн.; 05. 08. 2009 року - 3000,00 грн.; 07. 09. 2009 року 2142 , 52 грн.; 07. 09. 2009 року- 2 857, 48 грн. ; 05. 11. 2009 року - 63,00 грн.; 05.11.2009 року - 676,31 грн., ; 05. 11. 2009 року - 3 500,00 грн.

Наведене свідчить, що принаймі протягом квітня-грудня 2008 року позичальник сплачував щомісячні платежі у розмірі, не меншому, ніж визначено у договорі та дотримувася строків їх сплати, тому у кредитора були відсутні підстави не зараховувати ці платежі на погашення кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте, наданий до суду розрахунок не містить відображення цих платежів саме в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Інші матеріали справи свідчать про те, що між банком і позичальником з цього приводу виникли непорозуміння.

На звернення ОСОБА_5 листом від 02.12.2009 року № 20..0.02/14-2862 за підписом заступника директора Харківського ГРУ "ПриватБанк" надано відповідь, в якій стверджується про наявність у нього заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 року в розмірі 235123,88 грн., у тому числі 228641.69 грн. - поточної і 180,20 простроченої, заборгованості по відсоткам 2858,01 грн. - поточної 3443,98 грн. - простроченої, на порушення ним зобов"язань за кредитним договором від 14.09.2007 року та посилання на те , що на підставі п.4.11 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку приймати і розподіляти кошти для погашення простроченої кредитної заборгованості в черговості, обраної ним самостійно.

Листом від 16.12.2009 року ОСОБА_5, з посиланням на визначений у п.п.4.2,4.9 договору порядок погашення кредитної заборгованості, також було роз"яснено про неможливість приймати щомісячний платіж за кредитом до погашення прострочених зобов"язань та штрафів (а.с.193-195).

Проте, жодна умова договору про іпотечний кредит від 04.03.2008 року не ставить виконання позичальником обов"язків з повернення кредиту у залежність від існування у нього зобов"язань за іншими договорами.

п.2.6 - 2.7 цього договору визначена черговість виконання зобов"язань при надходженні від позичальника коштів в рахунок погашення кредиту та відсотків за користування кредитом та наслідки внесення платежу в розмірі меншому вказаного в п.2.4. Зарахування цих платежів на погашення зобов"язань позичальника за іншими кредитами у числі таких наслідків не зазначено.

Відповідно до ч. 1,4 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з дітьми грунтується на законі , відповідає вищенаведеним обставинам і не спростовується доводами апеляційної скарги ПАТ КБ " ПриватБанк", тому скарга підлягає відхиленню.

Правильним є рішення суду першої інстанції і в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні цього позову суд першої інстанції виходив з того, що за даними довідки про склад сімї та прописку, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з 2010 року зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а отже неповнолітні діти не були зареєстровані у зазначеній квартирі на момент передачі її в іпотеку (а.с. 69) та дійшов висновку про те, що оскільки на момент укладення договору іпотеки діти не проживали у житловому приміщенні, переданому в іпотеку, їх вселення мало місце після укладення договору іпотеки без згоди іпотекодержателя, а тому встановлені факти не є підставою для визнання договору іпотеки недійсним з підстав ненадання органом опіки та піклування. попередньої згоди на передачу квартири в іпотеку.

Посилання позивачів за зустрічним позовом та ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що до відома кредитора та іпотекодержателя було доведено про наявність на утриманні позичальника двох неповнолітніх дітей не підтверджено належними та допустими доказами. Договір іпотеки, про визнання недійсним якого заявлені у зустрічному позові вимоги , не містить даних про права на предмет іпотеки інших осіб , крім власника квартири ОСОБА_5

В силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України правові позиції Верховного Суду України, є обов"язковими для всіх судів України.

Правова позиці Верховний Суду України у справі № 6-1793цс15( постанова в від 10.02.2016 року) полягає у наступному:

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Договір іпотеки, що вчинений власниками стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, за відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Згідно правовим позиціям Верховного Суду України у справах №№ 6-3005цс 15 (постанова від 10.02.2016 року) та 6-2976 цс 15 (постанова від 27.04.2016 року): Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

У справі встановлено , не заперечується позивачами за зустрічним позовом та не спростовується доводами апеляційної скарги ОСОБА_4, що іі дочка ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_2 та спільний син подружжя Кун - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, проживають, зареєстровані в квартирі, що є предметом іпотеки. Отже, ненадання органом опіки та піклування згоди на передачу квартири в іпотеку не обмежує неповнолітніх у праві користування цим житлом.

Крім того, ОСОБА_5 свідомо укладав договір про іпотечний кредит, до умов видачі якого включено укладання іпотечного договору (п.2.1.1 розд.2)

Колегія визнає, що рішення за зустрічним позовом ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для залишення його без змін і відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ч.1ст.308, ст.ст.ст. 313, 314, ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» і ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.П.Зазулинська

Судді І.П.Коваленко

ОСОБА_2