Провадження №2-з/760/56/16
Справа 760/5327/15-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.

при секретарі Здорик Л.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом та просить суд:

-зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у володінні, розпорядженні належною їй на праві власності ? частини квартири АДРЕСА_2;

-відшкодувати неправомірно завдану шкоду.

Позивачкою було подано заяву про забезпечення позову в якій просила, до набуття рішенням в даній справі законної сили, накласти арешт на майно ( зокрема на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), що належить ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2.), в межах позовних вимог.

Вимоги заяви про забезпечення позову позивачка обґрунтувала тим, що вона звернулась до суду з метою захисту своїх прав, передбачених статтями 41, 30, 47, 48 Конституції України та інших законних прав, які порушені відповідачкою, що дає їй право на звернення з такими вимогами, які суд повинен задовольнити.

Заява про забезпечення позову відповідно до частини першої статті 153 ЦПК розглядається без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України заходи забезпечення позову вживаються судом за заявою осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Щодо заявленого позивачкою заходу забезпечення позову, накладення арешту на майно (зокрема на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), що належить ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) в межах позовних вимог, то суд зазначає наступне.

З заяви вбачається, що позивачка не навела жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначеного нею заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

До того ж, позивачка всупереч положенням п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України не надала суду жодного доказу, що майно (зокрема квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) належить ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) на праві приватної власності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу позивачки на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Так, судом, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56336828 встановлено, що ні ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.) ні ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), не належить на праві приватної власності. Враховуючи викладене, суд підстав для задоволення заяви не вбачає.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходу цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

До того ж, суд акцентує увагу на те, що позивачкою в своїй заяві як підставу для задоволення заяви зазначено те, що «не задоволенням даної заяви суд по суті підтримає протиправні дії, незаконне привласнення мого майна, тобто суд легалізує злочинні дії».

Проте, суд розцінює таке мотивування та обґрунтування підстав для задоволення заяви, як спробу, в такий спосіб, чинити тиск на суд під час здійснення правосуддя, та прийняття необхідного для позивачки рішення.

Зазначені вище дії позивачки розцінюються судом, як зловживання процесуальними правами.

Враховуючи викладене, суд підстав для задоволення заяви не вбачає.

Керуючись статтями 151, 152, 153, 210, 293 ЦПК, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: