АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2723/16 Справа № 207/3107/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

17 травня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Смоли" про визнання дій незаконними, стягнення невиплаченої винагороди за вислугу років та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника позивача ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати їй винагороди за вислугу років у період з 01 липня 2014 року по червень 2015 року, стягнути на її користь невиплачену винагороду за вислугу років у розмірі 11 179,20 гривень 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень (а.с.2-5).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року в якому ухвалою від 01.03.2016 року виправлено описку, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства "Смоли" про визнання дій незаконними, стягнення невиплаченої винагороди за вислугу років та стягнення моральної шкоди - відмовлено (а.с. а.с. 103-107, 133).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 115-121).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно записів у трудовій книжці позивач працювала на підприємстві з 05.10.1998 року по 16.04.2014 року, та з 01.07.2014 року по теперішній час, а саме: 05.10.1998 року позивачка була прийнята на посаду інженера II категорії з організації управління виробництвом відділу фондів та господарських структур ДП «Смоли»; 13.04.1999 року була переведена на посаду економіста з договірної та претензійної роботи комерційного відділу ДП «Смоли»; 30.09.1999 року була переведена на посаду ведучого інженера з митної роботи комерційного відділу ДП «Смоли»; 25.04.2012 року була переведена на посаду начальника відділу маркетингу ДП «Смоли»; 30.08.2013 року була звільнена у звязку зі скороченням штату згідно з ч.1 ст. 40 КЗпП України, але відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.03.2014 року була поновлена на попередній посаді; 16.04.2014 року була звільнена за власним бажанням з ДП Смоли; 01.07.2014 року була прийнята на посаду радника директора з комерційної роботи ДП «Смоли».

До звільнення позивачки 16.04.2014 року їй щомісячно виплачувалася винагорода за вислугу років як надбавка за стаж роботи у відповідності до вимог діючого на підприємстві Колективного договору.

Відповідно до Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам підприємства, яке діє на підставі колективного договору на ДП Смоли, право на одержання надбавки у виникає відповідно до п. 6 Положення, в розмірі передбаченому п. 1.1. Положення - 5 % розміру посадового окладу. Пунктом 4 Положення передбачені окремі випадки врахування стажу роботи без перерви, що дає право на одержання надбавки залежно від стажу роботи в розмірах відповідно п. 1.1. Положення. Відповідно до п. 16 Положення, безперервний стаж роботи для виплати надбавки визначається комісією з установлення виробничого стажу.

В грудні 2014 року на ДП «Смоли» створена така комісія згідно наказу № 184/к від 15.12.2014 року «Про затвердження складу комісії по виплаті надбавки за вислугу років». Відповідно до п. 16 Положення, склад комісії затверджено керівником підприємства з числа керівників підприємства, юрисконсульта і представника комітету профспілки. Наказом від 06.01.2015 року № 03 «Про затвердження складу комісії по виплаті надбавки за вислугу років» змінений склад призначеної комісії, а наказ № 184/К від 15.12.2014 року був визнаний таким, що втратив чинність. Комісія для визначення безперервного стажу роботи працівників повинна скликатись за результатом роботи або наприкінці календарного року або на початку наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що згідно Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам підприємства, яке діє на підставі колективного договору на ДП Смоли, рішення щодо встановлення відповідної винагороди приймається комісією, створеною відповідним наказом на підприємстві, тому відповідач при прийнятті рішення про відмову у встановленні такої винагороди діяв у межах власної компетенції, встановленої діючим на підприємства колективним договором та на підставі рішення. Зазначене Положення не містить формулювання підстав для встановлення надбавки, яким безумовно відповідав би загальний трудовий стаж та підстави звільнення позивачки (п.п. 4.2., 4.7.). Крім того, у п.2 додатку до Положення визначено, що у стаж роботи, що дає право на одержання надбавки, включається час безперервної роботи на підприємстві, а у п. 16 визначено, що безперервний стаж для виплати надбавки визначається комісією.

Щодо до відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем по справі не доведено факту завдання моральної шкоди з вини відповідача, будь-якими доказами.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права. Так, згідно ст. 10 КзпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно ст. 13 КзпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін, зокрема, щодо встановлення нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів зарплати та інших видів виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Враховуючи зміст колективного договору, Положення та прийняте комісією підприємства рішення щодо надбавки відносно позивачки (протокол № 5), та з урахуванням того, що позивачка 16.04.2014 року звільнилася з підприємства, а 01.07.2014 року знову прийнята на роботу, тобто її стаж роботи на підприємстві не можна вважати безперервним, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до особистого трактування Положення та додатку до нього, незгоди з прийнятим комісією підприємства рішення щодо надбавки позивачки (протокол № 5) та переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: