Провадження №4-с/760/39/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві Фартушна Ю.А., -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся в суд із вищезазначеною скаргою, в якій просить суд:

1. визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві щодо відмови у знятті арешту з належного ОСОБА_1, майна, і скасуванні заборони відчуження, застосованих на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 20 грудня 2002 року серії АА № 861462 неправомірними;

2. зобов'язати відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна, та скасувати заборону відчуження, застосованих на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 20 грудня 2002 року серії АА № 861462, а саме: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Скарга мотивована тим, що 20.12.2002 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Солом'янському районі було винесено постанову серії АА № 861462 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-731, виданого 30.11.2001 р. Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів.

Як зазначає скаржник, вказаною постановою державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1, квартиру АДРЕСА_1.

Скаржник вказує, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, йому стало відомо, що 01.10.2004 р. Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою (03087. м. Київ, вул. Волинська. 6) внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 1345993, на підставі постанови АА 861462 від 20.12.2002 р. відділу державної виконавчої служби у Солом'янському районі.

В скарзі скаржник посилається на ту обставину, що під час прийому у відділі ДВС у Солом'янському районному управлінні юстиції у місті Києві, йому стало відомо, що 26.06.2014 р. державними виконавцем Фартушною Ю.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.11.2001 р. Солом'янським районним судом м. Києва, у зв'язку тим, що закінчився строк для передбаченого виду стягнення, а саме повноліття дитини.

Після чого, 05.10.2015 скаржником подано письмову заяву на ім'я начальника відділу ДВС з проханням вирішити питання про зняття арешту з належного йому майна, а саме однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, скасування вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Скаржник зазначає, що 13.11.2015 на його адресу поштовим відправленням від відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції надійшов лист за № 78/8-15 від 04.11.2015, підписаний старшим державним виконавцем відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Мацко Д.А., у якому йому повідомлено, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-731 від 30.11.2001, виданий Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів. Однак, 26.06.2014 державним виконавцем в порядку п. 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з закінченням строку передбаченого для виду стягнення, а саме повноліття дитини, заборгованість на момент закінчення виконавчого провадження становить 71550 грн. 79 коп. Також, посилаючись на ст. 60 України «Про виконавче провадження», державний виконавець запропонував сплатити заборгованість на користь стягувана та звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з відповідною заявою про зняття арешту з майна, оскільки державним виконавцем під час провадження виконавчих дій не порушено порядок накладення арешту відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, скаржник вважає, що старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві було допущено неправомірну бездіяльність щодо не вирішення питання про зняття арешту з майна боржника та не скасування заходів примусового виконання рішень у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Виходячи з викладених вище обставин, скаргу просив задовольнити, та здійснити розгляд скарги за його відсутності у зв'язку з незадовільним станом здоров'я.

Представник ВДВС в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просив суд розгляд скарги здійснити за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20.12.2002 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Солом'янському районі було винесено постанову серії АА № 861462 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, підчас примусового виконання виконавчого листа № 2-731, виданого 30.11.2001 Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів.

Вказаною постановою державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1, квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено, що 26.06.2014 державними виконавцем Фартушною Ю.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.11.2001 Солом'янським районним судом м. Києва, у зв'язку тим, що закінчився строк для передбаченого виду стягнення, а саме повноліття дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2015 скаржником подано письмову заяву на ім'я начальника відділу ДВС з проханням вирішити питання про зняття арешту з належного йому майна, а саме однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, скасування вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

13.11.2015 року на адресу скаржника поштовим відправленням від відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції надійшов лист за № 78/8-15 від 04.11.2015 р., підписаний старшим державним виконавцем відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Манко Д.А., у якому йому повідомлено, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-731 від 30.11.2001 р., виданий Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів. Однак, 26.06.2014 державним виконавцем в порядку п. 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з закінченням строку передбаченого для виду стягнення, а саме повноліття дитини, заборгованість на момент закінчення виконавчого провадження становить 71550 грн. 79 коп. Також посилаючись на ст. 60 України «Про виконавче провадження» державний виконавець запропонував сплатити заборгованість на користь стягувана та звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з відповідною заявою про зняття арешту з майна, оскільки державним виконавцем під час провадження виконавчих дій не порушено порядок накладення арешту відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 п. 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в разі закінчення виконавчого провадження, крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Норма статті 41 Конституції України, положення якої кореспондуються із положеннями ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи викладене вище, судом не приймається до уваги пояснення представника ВДВС в частині того, що арешт не підлягає зняттю, так-як існує непогашена заборгованість у сумі 71550,79 грн., оскільки відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закриттю разом із зняття арешту на підставі ст. 50 цього ж Закону.

Щодо наявної у скаржника заборгованості, на підставі виконавчого листа № 2-731 від 30.11.2001 у сумі 71550,79 грн., то суд звертає увагу на те, що стягувач не позбавлений права звернутись до суду про стягнення заборгованості з боржника в сумі 71550,79 грн., але в рамках іншого позовного провадження.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на викладене, суд вважає що право скаржника, як власника повинні бути захищенні на підставі статті 391 ЦК України, а тому його вимоги є обґрунтованими в зв'язку з чим підлягають задоволенню.

За частиною 1 статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ч. 1 п. 6 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві Фартишна Ю.А. - задовольнити.

Визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві щодо відмови у знятті арешту з належного ОСОБА_1, майна, і скасуванні заборони відчуження, застосованої на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 20 грудня 2002 року серії АА № 861462 неправомірною;

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна, та скасувати заборону відчуження, застосованих на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 20 грудня 2002 року серії АА № 861462, а саме: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І. А. Усатова