У х в а л а

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 8 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення коштів за договорами банківського вкладу,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 9 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 17 серпня 2015 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

16 липня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_5, звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 8 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року, в якій, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 17 серпня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу з огляду на те, що позивачка звернулась до суду за захистом свого порушеного права під час дії у банку тимчасової адміністрації, що унеможливлює стягнення коштів за договорами депозиту.

При цьому суди виходили з того, що запровадження в банку тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб унеможливлює стягнення коштів з банку за договором банківського вкладу, оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено спеціальну процедуру задоволення вимог кредиторів під час ліквідації банку.

Крім того, відсутні й підстави для задоволення заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки умовами договорів та положеннями Закону України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено відшкодування моральної шкоди за договорами банківського вкладу.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року, наданій заявницею на обґрунтування своїх вимог, суд касаційної інстанції, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення коштів за договорами банківського вкладу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 8 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко