Справа № 462/1479/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином,суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача 6760 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, які завдані злочином. Свої вимоги, мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.190 КК України, за те, що він, зокрема в серпні 2013 року в торговому павільйоні ринку «Торпедо», за адресою: м.Львів, вул.Кукурудзяна, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повторно, діючи з метою власного безпідставного збагачення та з корисливих мотивів, через свого знайомого ОСОБА_3, отримав від потерпілої ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2560 грн. в якості завдатку для виготовлення деревяних сходів, а приблизно через два тижні, ОСОБА_2, продовжуючи свій злочинний умисел, приїхав за місцем проживання ОСОБА_1, за адресою: м.Львів, вул.Величка, 33, та отримав від неї завдаток в сумі 2000 грн., та в серпні 2013 року ще 2200 грн., однак замовлення не виконав, а отримані кошти витратив на власні потреби. Зазначила, що кошти, які привласнив ОСОБА_2 їй не повернуті, крім цього, такими протиправними діями їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 5000 грн. та просить стягнути з відповідача.

Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача адвоката ОСОБА_4, який подав заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності /заява в матеріалах справи/, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, повторно в судове засідання не зявився, повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуто поштовим відділенням у звязку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач свідомо не бажав отримати таке, адже як вбачається із відомостей адресно-довідкового бюро при ГУМВС України у Львівській області /а.с.12/, відповідач зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку й було направлено дане повідомлення, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, причини неявки суд не повідомив, крім цього, представник позивача зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази наявні у справі в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню частково.

Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07.05.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.190 КК України, за те, що він, зокрема в серпні 2013 року в торговому павільйоні ринку «Торпедо», за адресою: м.Львів, вул.Кукурудзяна, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повторно, діючи з метою власного безпідставного збагачення та з корисливих мотивів, через свого знайомого ОСОБА_3, отримав від потерпілої ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2560 грн. в якості завдатку для виготовлення деревяних сходів, а приблизно через два тижні, ОСОБА_2, продовжуючи свій злочинний умисел, приїхав за місцем проживання ОСОБА_1, за адресою: м.Львів, вул.Величка, 33, та отримав від неї завдаток в сумі 2000 грн., та в серпні 2013 року ще 2200 грн., однак замовлення не виконав, а отримані кошти витратив на власні потреби /а.с.4-8/.

Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вирок Личаківського районного суду м.Львова від 07.05.2014 року, що набрав законної сили, для суду, що розглядає дану справу про цивільно-правові наслідки дій ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1, які цим вироком були визначені як вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, являється обовязковим в частині чи мали місце ці дії та чи вчинені вони саме ОСОБА_2

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Частиною ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичноїособи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи, неправомірними діями ОСОБА_2, які полягали в заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, він завдав ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 6760 грн. Саме вказана сума і підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, оскільки ОСОБА_2 є винним у заволодінні майном ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачці моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позич в ході розгляду справи довела, що внаслідок вчинення ОСОБА_2 злочину їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача щодо неї, втратою грошових коштів, були порушені її нормальні життєві звязки через неможливість вести звичний спосіб життя, потрібні були додаткові зусиллях для нормалізації і організації її життя.

Разом з цим, суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі в розмірі 5000 грн., так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить з конкретних обставин справи, які мають суттєве значення, приймає до уваги характер, тривалість та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала позивачка, та, враховуючи вимоги розумності, виваженості і справедливості, вважає, що належному і дійсному її розміру відповідатиме 3000 грн.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 6760 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 1102,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер / 6760 /шість тисяч сімсот шістдесят/ гривень матеріальної шкоди та 3000 /три тисячі/ гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1102 /одну тисячу сто дві/ гривні 40 копійок судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський