УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов'язання виконати умови кредитного договору за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про зобов'язання виконати умови кредитного договору.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 01.08.2008 між ним та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-008/233/2008 на споживчі цілі, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу грошові кошти в розмірі 74 286,56 доларів США, строком користування до 01.08.2023, зі сплатою 5,49 % річних.

Для забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,1122 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Трипільська сільська рада, СТ «Рибак» та земельна ділянка, загальною площею 0,120 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Трипільська сільська рада, СТ «Рибак», загальна вартість яких на момент укладання кредитного договору, відповідно до незалежної експертної оцінки, складала 105 219, 71 доларів США.

Вказував, що 01.08.2008 банк надав йому транш у розмірі 30 450 доларів США, 07.10.2008 надав транш у розмірі 8 062,21 доларів США. Разом з тим, починаючи з 2009 року на неодноразові звернення позивача до банку, останній безпідставно відмовляє у наданні останнього траншу в розмірі 36 216,56 доларів США.

Справа № 754/17820/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8349/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Враховуючи, що банк порушує умови договору, в той час, як позивач своєчасно та в повному обсязі виконує взяті на себе зобов'язання за договором, ОСОБА_1 просив зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» виконати умови кредитного договору та надати транш у розмірі 36 216, 56 доларів США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року позов задоволено. Зобов'язано ПАТ «ОТП Банк» виконати умови кредитного договору № ML-008/233/200, укладеного 01.08.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та надати відповідачу транш у сумі розмірі 36 216, 56 доларів США.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ПАТ «ОТП Банк» подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Представник банку зазначав, що на момент звернення позивача із заявою про видачу останнього траншу, у зв'язку із складною економічною ситуацією в країні, Національним банком України було прийнято постанову від 04.12.2008 № 413 «Про окремі питання діяльності банків», відповідно до якої було рекомендовано банками у разі погіршення ліквідності, відмовитися від укладання договорів про відкриття кредитних ліній і надання інших безумовних кредитних зобов'язань. Відтак, банком відмовлено у наданні позивачу останнього траншу.

Вказував, що умовами договору визначено момент виникнення права позичальника на отримання кредиту. Так, листом від 31.03.2009 банк повідомив позивача про необхідність надання документу, що підтверджує наявність у нього доходів у валюті кредиту в сумі, не меншій за суму кредиту, однак позивач не виконав вимоги банку.

Наголошував, що документи про підтвердження доходів ОСОБА_1, які надавалися позивачем в ході розгляду справи, не підтверджують доходів у валюті кредиту в сумі, не меншій за суму кредиту, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Крім того, представник банку зазначав, що за договором кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання попереднього траншу, проте судом не досліджено питання про надання позивачем банку такого підтвердження.

Також відповідач вказував, що договором надається право банку не виконувати будь-яких вимог позичальника, в тому числі не надавати кредит, якщо їх виконання суперечать зобов'язанням позичальника чи Рішенню Кредитного комітету банку та, посилаючись на викладене, звернув увагу, що згідно протоколу №182.2 від 02.10.2015 Рішенням Кредитного комітету банку у наданні дозволу ОСОБА_1 на отримання останнього траншу кредиту в розмірі 36 216,56 доларів США було відмовлено.

Звернув увагу, що при заповненні анкети-заявки фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, позивач був ознайомлений з тим, що банк має право відмовити у видачі кредиту без пояснення причин.

Вважав, що ухваленим рішенням суд фактично зобов'язав банк порушити вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки сума невиданого траншу становить 36 216, 56 доларів США, а з урахуванням вимог ст. 11 вказаного Закону, починаючи з 22.09.2011 надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Враховуючи наведене, представник банку просив рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Позивач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 01.08.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-008/233/2008 на споживчі цілі, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 74 826,56 доларів США, з датою остаточного повернення кредиту 01.08.2023, зі сплатою 5,49 % річних (а.с. 6-9).

01.08.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки № ML-008/233/2008, за умовами якого позивач передав в іпотеку дві земельні ділянки, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,1122 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Трипільська сільська рада, СТ «Рибак» та земельну ділянку, загальною площею 0,120 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Трипільська сільська рада, СТ «Рибак», загальна вартість яких на момент укладання кредитного договору, відповідно до незалежної експертної оцінки, складала 105 219, 71 доларів США (а.с.10-14).

Відповідно до пункту 5 частини 1 кредитного договору кредитні кошти банку чи їх відповідна частина, які надаються позичальнику однією сумою чи частинами («Траншами») в розмірі та на умовах, визначених кредитним договором.

01.08.2008 банк надав ОСОБА_1 транш у розмірі 30 450 доларів США, 07.10.2008 надав транш у розмірі 8 062,21 доларів США.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою надати наступний транш у розмірі 36 216,56 доларів США .

Листами від 06.01.2009 вих. №008-01-3/15, від 10.07.2009 вих. №008-01-3/950, від 31.03.2009 вих. №008-01-3/466 та від 20.10.2015 вих. №008-5/996 ПАТ «ОТП Банк» відмовляв позивачу у видачі вказаного траншу, з посиланням на Постанову НБУ № 413 від 04.12.2008 та положення п. 1.3.1.13 частини 2 укладеного між сторонами кредитного договору (а.с. 19, 21-22, 23, 25).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором та не надав наступний транш позивачу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та відсотками, шляхом сплати ануїтентних платежів згідно з графіком, який є додатком до укладеного між сторонами договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 своєчасно та належним сином виконує взяті на себе зобов'язання, що, зокрема, підтверджується довідкою ПАТ «ОТП Банк» (а.с. 20).

Згідно п. 1.7.2. кредитного договору № ML-008/233/2008 від 01.08.2008 банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами, згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника, зменшених на утриману комісію банку у відповідності до тарифів та умов цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачено цим договором.

Разом з тим, всупереч умовам договору, банк не надав позичальнику наступний транш у розмірі 36 216,56 доларів США, що є фактично порушенням зобов'язання за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання банку на Постанову Національного банку України від 04.12.2008 № 413 «Про окремі питання діяльності банків» не заслуговують на увагу, оскільки за змістом вказаної Постанови у разі погіршення ліквідності банкам слід відмовитися від укладання договорів про відкриття кредитних ліній і надання інших безумовних кредитних зобов'язань. Разом з тим, вказані рекомендації стосується саме питання укладання договорів про відкриття кредитних ліній, водночас, як на момент винесення вказаної Постанови, кредитний договір було укладено, підписано сторонами та узгоджено його умови. Крім того, зазначена Постанова носить рекомендований характер.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, слід зазначити, що за змістом Постанови Національного банку України від 04.12.2008 № 413 «Про окремі питання діяльності банків», на яку посилався банк в своїх запереченнях на позовну заяву та в апеляційній скарзі, зокрема, рекомендовано банкам переглянути в бік зменшення процентні ставки за кредитами, наданими в іноземній валюті, з урахуванням якості стану обслуговування позичальниками заборгованості за основним боргом та відсотками/комісіями за ним, а також стану дохідності банку, з метою зниження ризиків невиконання позичальниками своїх зобов'язань за такими кредитами.

Посилання представника банку на те, що договором надається право банку не виконувати будь-яких вимог позичальника, в тому числі не надавати кредит, якщо їх виконання суперечать зобов'язанням позичальника чи Рішенню Кредитного комітету банку та те, що згідно протоколу №182.2 від 02.10.2015 Рішенням Кредитного комітету банку у наданні дозволу ОСОБА_1 на отримання останнього траншу кредиту в розмірі 36 216,56 доларів США було відмовлено колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Звернення ОСОБА_1 до банку щодо отримання останнього траншу відбулося 05.01.2009, на яке банком була надана відповідь з посиланням на Постанову Національного банку України від 04.12.2008 № 413 «Про окремі питання діяльності банків». Аналогічні звернення мають неодноразовий характер протягом тривалого часу. Разом з тим, Рішенням Кредитного комітету банку про відмову у видачі траншу було прийнято лише 02.10.2015.

Крім того, як вбачається з кредитного договору, банк має право не виконувати будь-яких умов позичальника, в тому числі не надавати кредит позичальнику, якщо їх виконання протирічать зобов'язанням позичальника за цим договором чи Рішенню Кредитного комітету банку (п.2.2.1 частина 2 кредитного договору).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що вказане положення стосується питання видачі кредиту, а не частини кредитних коштів (траншу), за договором, який фактично укладений, та за яким позичальник отримав попередні транші, а також виконав всі взяті на себе за договором зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що при заповненні анкети-заявки фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, позивач був ознайомлений з тим, що банк має право відмовити у видачі кредиту без пояснення причин є безпідставними, оскільки вказана умова застосовується банком до моменту укладення договору, тобто за заявою на отримання кредиту, особа яка звернулася до банком може отримати відмову у видачі кредиту без пояснення причин. В даному випадку, договір кредиту між сторонами був укладений, сторони дійшли згоди між собою щодо його умов, банком були надані грошові кошти позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів також відхиляє доводи представника банку про те, що ухваленим рішенням суд фактично зобов'язав банк порушити вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки зміни щодо заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України були внесені до вказаного Закону 22.09.2011, в той час, як кредитний договір № ML-008/233/2008 був укладений сторонами 01.08.2008.

За змістом ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з кредитного договору, сторони дійшли згоди про надання та отримання кредиту у іноземній валюті. Відповідач зобов'язався повертати суму кредиту також у іноземній валюті.

Таким чином, з урахуванням хронології подій, жодного порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» з боку банку у коректному випадку не вбачається.

Слід також зазначити, що в апеляційній скарзі представник банку вказував на вимоги пп.1.3.1.13 п.1.3 Частини 2 кредитного договору, за змістом яких у випадку використання позичальником кредиту нерухомого майна, право позичальника на отримання кредиту виникає з моменту виконання умов, серед яких є укладення інших договорів (правочинів) чи вчинення інших юридичних дій за вимогою банку. Зазначав, що банком направлялася позивачу вимога щодо надання документів, які підтверджують наявність доходів у валюті у сумі, не меншій за суму кредиту, яка позивачем виконана не була.

Разом з тим, згідно умов кредитного договору, кредитні кошти надавалися позивачу для споживчих цілей, в той час, як зазначені представником банку положення договору стосуються виключно придбання нерухомого майна.

Відтак, враховуючи, що цільове призначення кредиту, який отримувався позивачем є споживчі цілі, жодного обов'язку щодо надання документів про наявність доходів у валюті у сумі не меншій за суму кредиту на позичальника не покладається.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповіді банку на звернення позивача щодо отримання наступного траншу не містять вимоги про надання документів про цільове використання кредитних коштів.

Встановлені судом обставини свідчать про порушення відповідачем договірних зобов'язань та вимог наведених вище норм чинного законодавства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов'язаний виконати умови договору, шляхом надання позивачу траншу у розмірі 36 216,56 доларів США, оскільки видача зазначених коштів є безумовним обов'язком банку, встановленим ЦК України та умовами договору.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення, судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: