Справа № 579/828/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2016 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Школи М.Г.

за участі: секретаря Сірої С.І.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1

за довіреністю ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кролевці справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Конотоп Сумської області про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя,-

в с т а н о в и в:

представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Конотоп Сумської області (далі Фонд) про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, у розмірі 65000 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги мотивує наступним чином.

З 17 січня 1986 року по 27 грудня 2000 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ЗАТ «Кролевецький арматурний завод», де працювала за наступними професіями: чистильниця литва; сушильниця піску; наждачниця.

27 грудня 2000 року ОСОБА_1 було звільнено у звязку зі змінами в організації виробництва і праці за скороченням чисельності робітників.

Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.04.2003 року ОСОБА_1 були встановлені такі професійні захворювання, а саме:

- Силікоз I ст., хронічний обструктивний бронхіт, емфізема I-II ст. захворювання професійне (основний діагноз);

- ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба I ст., гіпсохромна анемія (супутній діагноз).

Відповідно до довідки, виданої Фтизіатричної МСЕК м.Суми від 05.08.2010 року, за результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності у ОСОБА_1 складає 65% та встановлено III групу інвалідності безтерміново.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання професійне захворювання виникло за таких обставин: незадовільна робота вентиляційного обладнання, що призвело до наявності в повітрі робочої зони, концентрації пилу в 3-19 рази перевищуючих ГДР. Тобто ОСОБА_1 здійснювала проведення робіт в умовах шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що свідчать про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці відповідно до ст.ст.6, 7, 13 Закону України Про охорону праці і зазначене підтверджує вину відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоровя позивачки.

Отримане ОСОБА_1 професійних захворювань спричинило їй як фізичні, так і моральні страждання. ОСОБА_1 стала інвалідом ІІІ групи з вини роботодавця. У звязку з профзахворюванням ОСОБА_1 зазнала моральної шкоди, яку вона повязує зі стражданням через постійні серцеві та легеневі болі, постійну задишку, головний біль, переживання, постійним прийняттям знеболюючих ліків, дратівливістю, погіршенням взаємин з рідними та сусідами, порушенням звичного для ОСОБА_1 життя, вимушена постійно лікуватися.

Спричинену моральну шкоду ОСОБА_1 оцінити в грошовому розмірі важко, але враховуючи ступінь та тяжкість наслідків втрати здоровя, враховуючи те, що для ОСОБА_1 одним з варіантів полегшення моральних страждань може бути санаторно-курортне лікування, зміна щоденного оточення та покращення життєво-побутових умов, а тому грошове відшкодування моральної шкоди оцінює у 65000 грн. Кожен відсоток стійкої втрати працездатності ОСОБА_1 оцінює в 1000 грн.

Враховуючи зазначене ОСОБА_1 просить суд стягнути з Фонду на її користь 65000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задовольнити із підстав викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала повністю та зазначила наступне.

ОСОБА_1 згідно висновку МСЕК від 03 березня 2004 року встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності, у звязку із професійним захворюванням. За висновками МСЕК від 24.07.2008 року ОСОБА_1 підвищився відсоток втрати працездатності до 55 % та від 26.07.2010 року до 65% . Тобто на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду порядок відшкодування регулювався Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності». Дію норм зазначеного закону зупинено на 2006, 2007 роки. Внесеними змінами до законодавства положення щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду виключені. Починаючи з 26 липня 2010 року потерпілій встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності та вона визнана інвалідом 3 групи. На цей час вже не діяв базовий Закон в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями або бездіяльністю її заподіяно. Крім того, відповідно до висновку МСЕК від 03.07.2007 року потерпілій надавались путівки в санаторій «Северная Двина» з 11 вересня по 4 жовтня 2008 року та ДП «Клінічний санаторій «Жовтень» з 27 липня 2013 року по 19 серпня 2013 року. Крім того, починаючи з 2007 року потерпілій відшкодовується вартість медикаментів під час стаціонарного лікування та з 2013 року постійно забезпечується медикаментами через аптеку за рахунок Фонду. А тому, вважає, що оскільки позивачка отримала від Фонду допомогу на оздоровлення, отримує щомісячні страхові виплати, то моральні страждання цілком задовольняються цими коштами.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці від 10.01.1975 року ОСОБА_1 з 17 січня 1986 року по 27 грудня 2000 року працювала у ЗАТ «Кролевецький арматурний завод», а саме - з 17 січня 1986 року чистильником литва; з 01 серпня 1988 року переведена на посаду сушильниця піску; з 29 листопада 1989 року переведена на посаду наждачника литва, 27 грудня 2000 року звільнена у звязку зі змінами в організації виробництва і праці за скороченням чисельності робітників (а.с.7-8).

Під час роботи у звязку із впливом шкідливих умов виробництва та неефективністю засобів індивідуального захисту позивачка зазнала профзахворювання.

Згідно з актом розслідування професійного захворювання від 24 червня 2003 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: (основний) Силікоз першої стадії, хронічний обструктивний бронхіт, емфізема першої другої ст. (супутній) ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба першої ст.гіпсохромна анемія. Професійне захворювання виникло внаслідок незадовільної роботи вентиляційного обладнання, що призвело до наявності в повітрі робочої зони, концентрації пилу в 3-19 рази перевищуючих ГДР. (а.с.10)

03 березня 2004 року ОСОБА_1 встановлено 50% стійкої втрати працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 03.03.2004 року (а.с.40-41)

Позивачці ОСОБА_1 в результаті ушкодження здоровя на виробництві, що сталося 24.06.2003 року на Кролевецькому арматурному заводі Фондом нараховувалася страхова виплата, що підтверджується наступними письмовими доказами: постановою Фонду від 6 квітня 2004 року №78; постановою Фонду від 11.03.2016 року №1809/90/90/120; розрахунком витрат на медичну та соціальну допомогу ОСОБА_1 на придбання медикаментів та видатковою накладною №А2-РН-0001181 від 11.03.2013 року для ОСОБА_1 (а.с.48-49, 50, 51)

Відповідно до акту №697 огляду МСЕК від 05.08.2010 під час повторного огляду ОСОБА_1 ступінь втрати її професійної працездатності склала 65 % у звязку з професійним захворюванням та встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново. Із зазначеного акту вбачається, що професійне захворювання виникло у звязку із незадовільною роботою вентиляційного обладнання, що призвело до наявності в повітрі робочої зони, концентрації пилу в 3-19 рази перевищуючих ГДР (а.с.13, 38-39).

Відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на момент встановлення стійкої втрати працездатності позивачки, у разі настання страхового випадку Фонд зобовязаний у встановленому законом порядку відшкодувати грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілої з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

За загальним правилом про дію нормативно-правового акта у часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент предявлення позову. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивачки до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та за Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Пунктом 3 ч.1 ст.268 ЦК України передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

За таких обставин, судом встановлено, що 24 червня 2003 року у позивачки ОСОБА_1 було згідно акту розслідування професійного захворювання виявлено професійне захворювання, а згідно акту за №280 від 03.03.2004 року Фтизіатричної МСЕК м.Суми позивачці вперше встановлено втрату працездатності у розмірі 50 % (а.с.10, 40-41). Тобто, вказані факти встановлені в період дії положень ст.34 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом, то саме відповідач повинен відшкодувати позивачці таку моральну шкоду.

Заподіяння позивачці моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням знайшло підтвердження під час розгляду справи. Позивачка ОСОБА_1 постійно страждає через сердечні та легеневі болі, напади утрудненого дихання. Вона не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, у неї виникають проблеми при переїзді в громадському транспорті. Через дратівливість, погіршилися особисті взаємини з рідними, сусідами. Порушено звичайний для позивачки спосіб життя, бо вона змушена часто лікуватися. Через професійне захворювання позивачка на сьогодні має ІІІ групу інвалідності і 65% втрати професійної працездатності. Зазначене призводить до фізичного болю та душевних страждань, які носять тривалий та стійкий характер.

Виходячи з положень статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Як розяснено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб особи й не повинен призводити до її збагачення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачці, як застрахованій особі, яка потерпіла на виробництві від професійного захворювання, суд враховує вимоги ст.ст.23, 1167, ч.1 ст.1168 ЦК України, щодо глибини моральних страждань позивачки, її стану здоровя, ступіню погіршення її професійних здібностей, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, приймаючи до уваги також засади розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості й справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних та душевних страждань які зазнала позивачка у звязку з професійним захворюванням й подальшим встановленням групи інвалідності з втратою працездатності, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 унаслідок професійного захворювання та втрати працездатності, суд визначає у розмірі 15000 гривень.

Доводи представника Фонду, що позивачці ОСОБА_1 виплачена одноразова допомога, яка компенсує і моральний аспект страхового випадку, а також те, що позивач отримує щомісячну страхову виплату, є необґрунтованими тому, що ці платежі не можуть впливати на визначення розміру моральної шкоди, оскільки положення ч.4 ст.23 ЦК України прямо вказує на те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана із розміром цього відшкодування.

Таким чином, суд вважає вимоги про відшкодування моральної шкоди частково обґрунтованими і оцінює моральну шкоду, завдану ОСОБА_1, в розмірі 15000 грн., який є достатнім для її розумних потреб та не призведе до її збагачення.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають за їх необґрунтованістю.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ст.23, 1167, ч.1 ст.1168 ЦК України, ст.ст.1, 13, 15, 21, 34, 40 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» (в редакції Закону від 23 вересня 1999 року), керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Конотоп Сумської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15000 (пятнадцять) тисяч гривень

Стягунути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Конотоп Сумської області в дохід держави судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4