АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1434/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Здоровило В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д., Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 25 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 10 жовтня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 уклали кредитний договір №CSO0GK, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 15 000 доларів США на термін до 10 жовтня 2017 року та зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав належним чином, у зв'язку із чим станом на 06 березня 2015 року має заборгованість у сумі 8044,83 доларів США, яка складається з наступного: 7085,16 доларів США - заборгованість за кредитом; 392,56 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 101,84 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 82,18 доларів США- заборгованість за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 383,09 доларів США - штраф (процентна складова), яку банк просив суд стягнути з ОСОБА_6

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 25 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 7 661 доларів США 74 цента, яка складається з наступного: 7085,16 доларів США - заборгованість за кредитом; 392,56 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 101,84 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 82,18 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 843, 96 коп. В частині позовних вимог щодо стягнення штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн. 00 коп. та штрафу (процентна складова) 383,09 доларів США в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, необгрунтованість та недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого за ним рахується заборгованість, яка підтверджена наданим банком розрахунком, що підлягає стягненню із ОСОБА_6 за виключенням штрафів, які (із врахуванням стягнення пені) є подвійною відповідальністю за прострочення виконання зобов'язань.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 10 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №CSO0GK, за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 15000 доларів США на термін до 10 жовтня 2017 року та зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно п. 2.2.2, 2.2.3, 2.1.3 договору позичальник взяв на себе обов'язок сплачувати відсотки за користування кредитом, винагороду банку, страхових платежів, а погашення кредиту проводити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та п. 2.3.3. договору.

Пунктами 4.1, 4.3 договору сторони узгодили відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у вигляді нарахування пені та штрафів.

Крім того, за умовами кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - кінцевий строк повернення кредиту - до 10 жовтня 2017 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця в період сплати вности щомісячний платіж в сумі 238, 27 дол. США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. (пункт 7.1 договору)

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Керуючись правом, наданим банку ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 2.3.3. договору, банк звернувся до суду із вимогою про дострокове повернення заборгованості за договором.

Згідно виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_6, останній платіж був проведений 13 січня 2015 року у розмірі 18 дол. США. (а.с. 142, т. 1)

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Так, на підтвердження заборгованості відповідача перед банком, позивачем до суду був наданий розрахунок, за яким баком визначений борг ОСОБА_6 станом на 06 березня 2015 року у сумі 8 055 дол. США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 7 085,16 дол. США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 392,56 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 101, 84 дол. США; 82, 18 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи - 10, 92 дол. США фіксованої частини та 383, 09 дол. США процентної складової (а.с. 5-8 т. 1)

Заперечуючи проти заявленої заборгованості, за клопотанням відповідача у справі була призначена судова експертиза фінансово-кредитних операцій, згідно висновку № СЕ2015/060 від 22 січня 2016 року якого станом на 06 березня 2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становила: по тілу кредиту поточна заборгованість, термін сплати якої не настав - 4 077, 95 дол. США (прострочена заборгованість відсутня); по процентах за користування кредитом - 65,03 дол. США; по винагороді - 30 дол. США; по пені по прострочених процентах за користуванням кредитом та по простроченій винагороді - 7,41 дол. США; по страхових платежах, які сплачені банком у національній валюті - 5 691,35 грн. (а.с. 230, т. 1)

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів критично оцінює висновок районного суду щодо неприйняття як доказу означеного висновку експерта як такого, що не містить обгрунтованих відповідей на питання, поставлені судом та розрахований не у відповідності до умов кредитного договору, та визнання як допустимого та належного доказу розрахунку банку, оскільки експертний висновок був складений на виконання ухвали суду судовим експертом з дотриманням вимог ст.ст. 143-147 ЦПК України.

Слід зауважити, що експерт, незважаючи на поставлення перед ним ряд питань, достовірно та безумовно визначив заборгованість позичальника перед банком виходячи з умов кредитного договору, розрахунку банку та квитанцій відповідача про сплату. Матеріали справи не містять доказів заявленя банком клопотань про призначення додаткової чи повторної експертизи для спростування первинного висновку від 22 січня 2016 року, а тому відхилення судом як доказу такого висновку належним чином не обгрунтоване та грунтується на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів приймає до уваги як доказ розміру заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ КБ «Приват Банк» висновок № СЕ2015/060 від 22 січня 2016 року судової економічної експертизи.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір пені по прострочених процентах за користуванням кредитом та по простроченій винагороді як гривневий еквівалент 7,41 дол. США по курсу 22,89 станом на 06 березня 2015 у розмірі 169, 61 грн., оскільки пеня є фінансовою санкцією (ст. 549 ЦК України) та її стягнення можливі тільки у національній валюті.

Така позиція відповідає правовій позиції ВСУ, викладеній у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка у силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Таким чином, розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь позивача становить: 4 077, 95 дол. США заборгованості по кредиту; 65,03 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 30 дол. США по винагороді; 169, 61 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 5 691,35 грн. по страхових платежах, які сплачені банком у національній валюті.

Посилання апелянта на помилкове незастосування судом строку позовної давності для стягнення пені, комісії та штрафів, є не обгрунтованими, оскільки у силу ст. 259 ЦК України у п. 4.5 кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород та неустойки встановлений сторонами у 5 років, а матеріали справи не містять заяви відповідача за вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України про застосування строку позовної давності.

Відсутність у висновку експерта від 22 січня 2016 року розрахунку суми штрафних санкцій у вигляді штрафів по фіксованій частині та процентній складовій не впливає на достовірність визначеної в ньому загальної заборгованості, оскільки банк просив застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вказаний висновок відповідає правовій позицій ВСУ, викладеній у постанові ВСУ від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка у силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Крім того, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції та у сумі 1 051, 06 грн.

За вказаних вище обставин, враховуючи неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права рішення суду підлягає зміні на підставі п.1 ч.4 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 25 квітня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у сумі 4 077, 92 дол. США заборгованості по кредиту; 65,03 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 30 дол. США заборгованості по винагороді; 169, 61 грн. пені; 5 691,35 грн. заборгованості по страхових платежах.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судовий збір у розмірі 1 051 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді :