У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Григоренка М.П., Шеремет А.М.

секретаря судового засідання: Шептицької С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», третя особа на стороні відповідача закрите акціонерне товариство «Полісся-92» про визнання договору іпотеки дійсним та за позовом закритого акціонерного товариства «Полісся-92» до ОСОБА_2, акціонерного товариства інноваційного банку «Укрсиббанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно та визнання договору іпотеки недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до АКІБ «Укрсиббанк» про визнання договору іпотеки № 11364 від 05 вересня 2007 року дійсним відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Позов ЗАТ Полісся-92 до ОСОБА_2, АКІБ «Укрсиббанк» задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 нежиле приміщення магазину по вул. Жуковського, 39 у місті Рівному, загальною площею 94,2 кв.м., що складається із наступних приміщень: 36-тамбур, 26-1 торговий зал, 27-кпадова, 27-1- туалет, 27-ІІ миїчна,27-ІІІ коридор, 28-підсобна. 28-1- підсобна.

Визнано за ЗАТ Полісся-92 право власності на нежиле приміщення магазину по вул. Жуковського, 39 у місті Рівному, загальною площею 94,2 кв.м. що складається із наступних приміщень: 36-тамбур, 26-1 торговий зал, 27-кладова, 27-1- туалет, 27-ІІ- миїчна, 27-ІІІ-коридор, 28-підсобна, 28-1-підсобна.

________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/524/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_3

Доповідач : Демянчук С.В.

У задоволенні позову ЗАТ Полісся-92 до ОСОБА_2, АКІБ Укрсиббанк про визнання недійсним договору іпотеки № 11364 від 05 вересня 2007 року - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення винесене судом першої інстанції з неповним встановлення обставин, які мають значення для даної справи, зокрема і щодо спільної сумісної власності подружжя, що в свою чергу є підставою для перегляду даного судового рішення.

Крім того про існування вищевказаного рішення вона дізналась лише 05 лютого 2016 року, отримавши в архіві Рівненського міського суду копію такого рішення.

Вказує, що вона являється дружиною ОСОБА_4. 25 жовтня 1970 року між нами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-АБ № 021923.

Зазначає, що суд першої інстанції виніс рішення щодо спільного сумісного майна подружжя без залучення її як сторони у даному спорі. Те, що нежиле приміщення магазину по вул. Жуковського, 39 у місті Рівному є спільною сумісною власністю подружжя підтверджується зокрема п. 11 Договору купівлі продажу від 05 вересня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 3188.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції від 24 липня 2009 року та прийняти нове рішення про відмову в позові ЗАТ «Полісся-92» до ОСОБА_2, АКІБ «Укрсиббанк».

У судовому засіданні представник ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надав пояснення в межах її доводів.

Представники ОСОБА_2, АКІБ Укрсиббанк погодилися з доводами апеляційної скарги.

Представник ЗАТ Полісся-92 в судове засідання апеляційного суду не з'явився. Про час та місце розгляду справи повістка направлялася за вказаною в позові адресою.

Колегія суддів заслухавши доповідача, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі і з"явились в судове засідання у межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 27 червня 2002 року за договором купівлі - продажу, укладеним між ВАТ «Рівненський завод надміцних залізобетонних конструкцій» та ЗАТ «Полісся-92», останнє товариство набуло у власність 11/100 частини приміщення магазину по вул. Жуковського, 39 у місті Рівному.

15 липня 2002 року між ЗАТ «Полісся-92» та приватним багатогалузевим підприємством «ПВС», як покупцем був укладений договір купівлі-продажу 11 /100 частини приміщення цього ж магазину.

27 серпня 2002 року між приватним багатогалузевим підприємством «ПВС» та ОСОБА_6 укладено й нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, за яким право власності на магазин перейшло до останньої.

Рішенням Рівненського міського суду від 19 грудня 2005 року було визнано договір купівлі - продажу 11/100 частин приміщення магазину, що по вул. Жуковського, 39 у місті Рівному від 21 березня 2005 року укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - дійсним та визнано за останнім право власносності на 11/100 частин магазину.

Указана частина приміщення магазину була виділена як ціла на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Рівненській товарній біржі від 23 квітня 2007 року.

У подальшому 11/100 частини приміщення магазину були відчужені ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченого договору від 06 червня 2007 року.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи право власності на спірне примішення зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Відповідно до договору іпотеки від 05 вересня 2007 року, ОСОБА_2, як іпотекодавець передав, а АКІБ «Укрсиббанк», прийняв в іпотеку приміщення магазину по вул. Жуковського, 39 у місті Рівному.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26 серпня 2004 року визнаний недійсним договір купівлі - продажу приміщення від 15 липня 2002 року, укладений ОСОБА_9 від імені «Полісся-92» з приватним багатогалузевим підприємством «ПВС», з моменту його укладення.

Постановою Вищого господарського суду України від 21 березня 2007 року рішення господарського суду Рівненської області від 26 серпня 2004 року залишено в силі.

Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ «Полісся-92» про усунення перешкод у здійсненні права власності апеляційним судом Рівненської області в рішенні від 23 червня 2008 встановлено факт вибуття спірного магазину від ЗАТ «Полісся-92» поза його волею.

Ухвалою Верховного Суду України від 11 грудня 2008 року вказане рішення апеляційного суду залишене без змін та підтверджено факт вибуття спірного приміщення з володіння ЗАТ «Полісся» поза його волею і дано оцінку рішенню апеляційної інстанції про правомірність захисту права власності на приміщення первісного власника, тобто ЗАТ «Полісся - 92».

Аналогічний факт установлено рішенням Господарського суду Рівненської області від 26 серпня 2004 року по справі за позовом ЗАТ «Полісся-92» до приватного багатогалузевого підприємства «ПВС» про визнання договору купівлі-продажу приміщення магазину від 15 липня 2002 року недійсним, укладений ОСОБА_9 від імені ЗАТ "Полісся-92" і приватним багатогалузевим підприємством "ПВП".

Зазначені судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні спору, врахувавши обставини, які не потребують доказуванню в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, дійшов висновку, що наявність кількох правочинів, не визнаних недійсними, та які не є нікчемними, внаслідок чого було проведене неодноразове відчуження приміщення магазину, не є перешкодою для віндикаційного позову ЗАТ «Полісся-92», оскільки право на витребування майна з чужого незаконного володіння не потребує визнання недійсним правочинів, за якими майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й було встановлено вказаними вище судовими рішеннями. Тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України позов ЗАТ «Полісся - 92» в частині витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Окрім того, встановлено, що право власності ЗАТ «Полісся-92» на приміщення магазину не визнається ОСОБА_2, а тому на підставі ст. 392 ЦК України суд вважав, що вказане товариство вправі звернутись до суду з позовом про визнання права власності на приміщення магазину.

Таким чином, на відновлення ЗАТ «Полісся-92» порушеного права власності визначеного ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 321 ЦК України, суд дійшов висновку, що договір купівлі - продажу від 27 червня 2002 року, укладений між ВАТ «Рівненський завод надміцних залізобетонних конструкцій» та ЗАТ «Полісся-92», за яким останнє отримало у власність приміщення магазину на підставі ст. 128 ЦК України (1963 року) є чинним, та констатував, що право власності вказаного товариства на спірне приміщення виникло на підставі договору.

ОСОБА_1, обґрунтовуючи порушення свого права рішенням в справі покликалася, що суд першої інстанції виніс рішення щодо спільного сумісного майна подружжя без залучення її як сторони у даному спорі.

Разом з тим, встановлено, що до цього часу власником спірної 11/100 частини приміщення магазину, що по вул. Жуковського, 39 у місті Рівному є ОСОБА_2.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із підстав, якими було обґрунтовано оспорюване рішення, вбачається, що судом не вирішувалось питання щодо позбавлення ОСОБА_2 права власності на спірне приміщення, а мало місце факт витребовування майна, яке вибуло з володіння власника поза його волею.

В судовому засіданні апеляційного суду представник не конкретизував обставин того, в чому полягають порушення права апелянта зазначеним рішенням суду, обмежившись доводами про порушення її права у власності спільного сумісного майна подружжя.

З роз"яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абзаці першому п. 8 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" від 24 жовтня 2008 року № 12, вбачається, що якщо після прийняття апеляційної скарги буде встановлено відсутність у особи, яка подала скаргу, передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, то апеляційний суд повинен постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Ураховуючи те, що оскаржуваним рішенням питання про права та обов"язки ОСОБА_1 не вирішувалося, речові права у спільній сумісній власності подружжя заявниці не порушено, тому вона не вправі була подавати на нього апеляційну скаргу.

Виходячи з наведеного та керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 292, ст. ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», третя особа на стороні відповідача закрите акціонерне товариство «Полісся-92» про визнання договору іпотеки дійсним та за позовом закритого акціонерного товариства «Полісся-92» до ОСОБА_2, акціонерного товариства інноваційного банку «Укрсиббанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно та визнання договору іпотеки недійсним - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : М.П. Григоренко

ОСОБА_10