Номер провадження 22-ц/788/560/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - НАзарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 05 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6,

про виділ у натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_5 із зазначеним позовом, 28 жовтня 2015 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 остаточно уточнивши позовні вимоги, просила:

визнати за ОСОБА_7, який помер 07 грудня 2011 року, право власності на 1/2 частину квартири № 2 за адресою: м.Суми, вул.Троїцька, буд. 23, загальною площею 299,43 кв.м, житловою площею 101,0 кв.м;

визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 право власності на 1/6 частину квартири № 2 за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд. 23, загальною площею 299,43 кв.м., житловою площею 101,0 кв.м;

виділити ОСОБА_3 в натурі частку приміщення, яке знаходиться на І поверсі квартири № 2 за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд. 23 та визнати за нею право власності на вказаний гараж, як на окремий цілісний обєкт нерухомого майна;

визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/12 частки квартири № 2 за адресою: м. Суми, вул.Троїцька, буд. 23, що залишилася непокритою після виділення в натурі гаража (під літерою ІІІ) загальною площею 24,0 кв.м.

Вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_3 є співвласником чотирьохкімнатної квартири № 2 загальною площею 272,23 кв.м, житловою площею 101 кв.м, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд. 23. Належна їй частка у спільній частковій власності на вказану квартиру становить 1/6 частину, іншими співвласниками вказаної квартири є відповідач ОСОБА_5, якому належать 4/6 частини та третя особа ОСОБА_6, якій належить 1/6 частина. ОСОБА_3 у письмовій формі повідомила іншим співвласникам нерухомого майна про те, що має намір реалізувати своє право на виділ частки із майна, яке перебуває у спільній частковій власності, шляхом виділу та реєстрації за нею права власності на гараж загальною площею 32,7 кв.м, який входить до складу квартири № 2 за адресою: вул. Троїцька, буд. 23 у м.Сумах, у звязку з цим просила повідомити про згоду на виділення їй гаража та укладення з цією метою договору, який підлягатиме нотаріальному посвідченню. Зазначений лист від 30 вересня 2014 року був вручений нею особисто ОСОБА_6, а на адресу ОСОБА_5 був направлений 02 жовтня 2014 року рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення. ОСОБА_6 письмово відповіла, що не заперечує проти виділу їй гаража та готова укласти договір з цього приводу. Направлений на адресу ОСОБА_5 лист повернувся ОСОБА_3 у звязку з закінченням встановленого терміну зберігання. Після отримання Свідоцтва про право на спадщину їй стало відомо, що їх батьком ОСОБА_7 за життя була проведена реконструкція окремих нежитлових приміщень квартири №2 за адресою: м. Суми вул. Троїцька, буд. 23, зокрема гаража. Виконані зміни не були зареєстровані у встановленому законом порядку. В результаті проведених змін та у звязку із помилками, допущеними при оформленні технічної документації на квартиру у 2002 році, загальна площа квартири, зазначена у Свідоцтві про право на спадщину серії ВТЕ № 862173, не відповідає фактичній загальній площі квартири на момент відкриття спадщини. За результатами технічної інвентаризації квартири № 2 за адресою вул. Троїцька, буд. 23 у м. Сумах, проведеної у 2014 року, встановлено, що загальна площа квартири становить 299,43 кв.м, житлова - 101,0 кв.м, а площа гаража - 24,0 кв.м, тобто у власності її батька ОСОБА_7 на момент його смерті фактично перебувала 1/2 частина квартири № 2 за адресою: вул. Троїцька, буд. 23 у м.Сумах, загальною площею 299,43 кв.м. та житловою 101,0 кв.м., а не загальною площею 272, 23 кв.м.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 05 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати, повязані з проведенням експертного дослідження у сумі 5 075 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

При цьому зазначає, що висновки експертизи не надали відповіді на поставлені питання, викликають її сумнів щодо обґрунтованості, обєктивності та законності, а відтак рішення, ухвалене за її результатами, не відповідає обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Крім того, не погоджується з висновком суду стосовно визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири за померлим спадкодавцем, оскільки останній фактично володів та розпоряджався самочинно збудованими приміщеннями (серед яких є предмет спору гараж) ще за життя, а дана будова є складовою цілісного майнового комплексу за адресою: вул.Троїцька, 23 у м.Суми. Також не погоджується з висновком суду стосовно відмови у виділі в натурі приміщення літ. III, яке знаходиться на І поверсі квартири №2 за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд. 23 та визнання права власності на це приміщення, як на окремий цілісний обєкт нерухомого майна з посиланням суду на те, що виділ в натурі позивачу приміщення під літ. III площею 24,0 кв.м., яке знаходиться на І поверсі квартири № 2 за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд. 23 та визнання права власності на вказаний гараж, як на окремий цілісний обєкт нерухомого майна є неможливим у зв'язку з порушенням норм ст. 376 ЦК України, п. 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 11 червня 2007 року № 55, оскільки попередньою вимогою позивача є визнання права власності на спірний обєкт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, який проти скарги заперечує, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалася у позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 1-3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 травня 2013 року серії ВТЕ № 862173, виданого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_9 позивач ОСОБА_3 є співвласником чотирьохкімнатної квартири № 2, загальною площею 272,23 кв.м, житловою площею 101,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: м.Суми вул.Троїцька, буд.23, їй належить 1/6 частина у спільній частковій власності. Іншими співвласниками вказаної квартири є відповідач ОСОБА_5, якому належить 4/6 частини та третя особа ОСОБА_6, якій належить 1/6 частина (а.с.8-9).

Згідно Технічного паспорта від 06 вересня 2002 року, виданого Сумським обласним обєднаним БТІ на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться у власності ОСОБА_7 1/2 частина та ОСОБА_5 1/2 частина, квартира посімейного заселення розташована на (підвал, І та ІІ поверх) двоповерхового будинку та складається з чотирьох кімнат житловою площею 101,0 кв.м у тому числі: перша кімната 30,5 кв.м, друга кімната 24,1 кв.м, третя кімната 31,8 кв.м, четверта кімната 14,6 кв.м, кухні площею 19,0 кв.м, ванної кімнати площею 5,7 кв.м, душ 0,7 кв.м, сауна 6,6 кв.м, топка 17,7 кв.м, гараж 32,7 кв.м, вбиральні (поєднаної) 3,9 кв.м, коридора 57,0 кв.м, комори 6,3 кв.м., тамбура 4,4 кв.м, вхід в підвал 4,3 кв.м, підвал 7,6 кв.м; квартира обладнана балконом 3,03 кв.м, загальна площа квартири 272,23 кв.м (а.с.10-15).

З пояснень представників сторін у суді апеляційної інстанції вбачається, що на момент смерті ОСОБА_7 йому на законних підставах належала 1/2 частини квартири площею 272,23 кв. м. До площі квартири не були включені гараж площею 24 кв. м. та тамбур площею 3 кв.м., які були збудовані за життя ОСОБА_7, але не були узаконені.

Свідоцтво про право на спадщину видавалось на спадкове майно площею 272,23 кв. м. Свідоцтво є чинним, ніким не оспорювалося, судом недійсним не визнавалось, правові підстави для збільшення загальної площі квартири, яка була успадкована, відсутні.

За ОСОБА_7, який помер 07 грудня 2011 року, не може бути визнано право власності на 1/2 частину квартири площею 299,43 кв.м., оскільки його цивільна правоздатність вже припинена, він не може набувати нових цивільних прав.

Відповідно до п. 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 11 червня 2007 року № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року № 774/14041 за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) обєктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані обєкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою не доведена обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, воно не спростовується доводами апеляційної скарги, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів .

Головуючий -

Судді -