МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр.№2/521/5559/16
07 грудня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Тищенко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,
У вересні 2016р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на те, що їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом належить квартира АДРЕСА_1. Позивачка ОСОБА_2 зазначала, що з відповідачем ОСОБА_4 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Позивачка ОСОБА_3 зазначала, що з відповідачем ОСОБА_5 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі.
Позивачі стверджували, що відповідач ОСОБА_4 з 20 вересня 1989року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, але в ній не проживає, оскільки у 1997році вибув на постійне місце проживання у США. Відповідач ОСОБА_5 з 21 лютого 1990року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, але в ній не проживає, оскільки у 2000році також вибув на постійне місце проживання у США.
Зазначали, що відповідачі бажають, проте не мають змоги добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, оскільки проживають за кордоном. Вказували, що реєстрація відповідачів в квартирі АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної часткової власності порушує їх права, як власників квартири у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном.
Посилаючись на вказані обставини, позивачки просили суд винести рішення, яким визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1, з терміну їх вибуття, ОСОБА_4 з 1997року та ОСОБА_5 - з 2000року.
Позивачі та їх представник, діюча на підставі довіреності в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про підтримання позовних вимог та слухання справи за їх відсутністю, не заперечували проти розгляду справи в порядку заочного провадження у зв'язку з неявкою відповідачів у судові засіданні (а.с.71,72).
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.53-56).
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Встановлено, що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 2016року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2016року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2016року належить, відповідно, ? та ? частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.5,6,7,10,57-58).
Встановлено, що ОСОБА_2 належить 1/4 частина вказаної квартири, а ОСОБА_3 -3/4 частини.
З матеріалів справи вбачається, що раніше зазначена квартира належала на праві власності на праві власності на підставі довідки ЖБК «Іллічівський -20» про виплату паю №2 від 29 березня 1996року ОСОБА_6, колишньому чоловіку позивачці ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 зареєстрований за адресою:АДРЕСА_1 з 20 вересня 1989року, а ОСОБА_5 - з 21 лютого 1990року (а.с.).
Факт не проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом про не проживання від 06 вересня 2016року(а.с.59).
З 1997 року ОСОБА_4, та з 2000року ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, житловою площею не користуються, але залишаються зареєстрованими за зазначеною вище адресою.
Суд критично оцінює надані позивачками не засвідчені належним чином копії документів з перекладом, як такі, що не є належними та допустимими доказами у справі (а.с.14,15,16,18-19,27-32, 34-45,64-69,73-87).
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
У судовому засіданні встановлено, що відповідачі більш ніж 15 років у квартирі АДРЕСА_1 не проживають.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання.
Що стосується вимог позивачів про визнання відповідачів такими , що втратили право користування спірною квартирою за минулий час, то зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені чинним законодавством.
На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на власний розсуд.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 551,20грн., які сплачені позивачами при зверненні до суду (а.с.1).
На підставі ст. ст.15, 16, 391 України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1.
В інший частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.М. Сегеда