У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Журавель В.І ., Луспеника Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішень за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником ОСОБА_5, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з лютого 2008 року по

27 жовтня 2014 року вона працювала у відповідача на посаді бібліотекаря 1 категорії. Її було попереджено 18 липня 2014 року про звільнення у зв'язку із скороченням штату. Вона була звільнена з займаної посади 27 жовтня 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним, оскільки, на її думку, не було дотримано вимог підпунктів 1, 7 ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від

8 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто заявнику.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що 29 липня 2015 року їй стало відомо про те, що колишня співробітниця відповідача ОСОБА_6, яку було звільнено з тих самих підстав, отримала копію рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/20395/14-ц, яким наказ № 118 від 16 липня 2014 року про попередження про заплановане звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників було скасовано. Зазначене судове рішення набрало законної сили 30 березня 2015 року, що, на її думку, є нововиявленою обставиною, а тому справа має бути переглянута за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин у справі, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права, на підставі доказів поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши ст. 361 ЦПК України, правильно виходили з того, що обставини, на які посилається позивачка ОСОБА_4, не є нововявленими.

Обставина, на яку посилається заявник, виникла пізніше, тобто після ухвалення судом рішення, а тому не є такою, що могла вплинути на рішення суду на момент розгляду справи, оскільки не могла бути предметом дослідження при розгляді справи.

Разом з тим, обставини, на які посилається позивач, можуть бути підставою для звернення її до суду з відповідним позовом.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді заяви про перегляд рішень у зв'язку нововиявленими обставинами рішень у справі було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І.Журавель

Д.Д.Луспеник