У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу у справі за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», про визнання недійсним третейського застереження та скасування рішення третейського суду, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), про визнання недійсним третейського застереження, визначене у заяві про видачу кредитної картки від 04 червня 2008 року, яким передбачено, що він згоден з тим, що місцем розгляду спорів (за послугами КРЕДИТКА «Товари в розстрочку», КРЕДИТКА «Подія», КРЕДИТКА «Універсальна») на умовах, передбачених, п. 8.5 Умов надання банківських послуг у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська, або суді по місцю реєстрації філії ПриватБанку, з діяльності якої виникає спір, або Постійно діючому третейському суді при Асоціації «Дніпропетровський Банківський Союз», або в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Юридичні компанії України»; про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду «Дніпровський банківський Союз» від 12 лютого 2013 року по справі №564/2013, за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_6 про визнання недійсним третейського застереження та скасування рішення третейського суду відмовлено. Рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 12 лютого 2013 року по справі №564/2013, за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги його заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_6 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що підстав для скасування рішення третейського суду, вичерпний перелік яких передбачено ч. 2 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ч. 2 ст.3895 ЦПК України, в ході судового розгляду не надано.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

04 червня 2008 року між Закритим акціонерним банком комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено договір, на підставі заяви та правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку типу «Універсальна GOLD» у розмірі 7 тис. грн з пільговим періодом 30 днів та сплатою за його користування 2,5% на місяць. (а.с. 11)

У заяві ОСОБА_6 міститься третейське застереження, за умовами якого останній згоден з тим, що місцем розгляду спорів за послугами КРЕДИТКА «Товари в розстрочку», КРЕДИТКА «Подія», КРЕДИТКА «Універсальна» - у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська, або суді по місцю реєстрації філії ПриватБанку, з діяльності якої виникає спір, або постійно діючому третейському суді при Асоціації «Дніпропетровський банківський союз», або в постійно діючому третейському суді при Асоціації «Юридичні компанії України», а також на умовах, передбачених, п. 8.5 Умов (а.с. 11 зворот).

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 12 лютого 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 22 342,93 грн та 250 грн судового збору.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-50цс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позов в частині визнання недійсним третейського застереження, зазначений у кредитному договорі від 04 червня 2008 року задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом від 3 лютого 2011 року № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди».

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-856цс15, від 16 березня 2016 року № 6-2693цс15, від 13 квітня 2016 року №6-29цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду суди попередніх інстанцій не визначилися, чи є ОСОБА_6 споживачем послуг банку, права якого захищаються Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» і чи в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа підвідомча третейському суду.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій допущено порушення вказаних норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не виконано своїх обов'язків, визначених законом, тому оскаржувані ухвали в частині скасування рішення третейського суду підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року в частині скасування рішення третейського суду скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук