У х в а л а

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з жовтня 1983 року вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_3 04 листопада 2009 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_1, кошти на якому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу, оскільки на рахунок вносились і спільні кошти подружжя. 25 травня 2012 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, у якому на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості у сумі 320 724 грн 45 коп., накладено арешт на кошти ОСОБА_3 у межах суми 352 896 грн 89 коп., у тому числі на ті, що містяться на банківському рахунку № НОМЕР_1.

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому в акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_3, звільнити зазначені 2/3 частини коштів з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області від 25 травня 2012 року, та виключити їх з акта опису та арешту.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому 04 листопада 2009 року в акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_3 у сумі 72 075 грн 94 коп.

Звільнено з під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції від 25 травня 2012 року, 2/3 частини коштів, які належать на праві власності ОСОБА_2, та містяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому 04 листопада 2009 року в акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_3 у сумі 72 075 грн 94 коп.

У решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2014 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому 04 листопада 2009 року у акціонерному товаристві «РайффайзенБанк Аваль» на ім'я ОСОБА_3 станом на 14 лютого 2014 року в сумі 72 075 грн 94 коп., та звільнення з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця державної виконавчої служби Бобринецького управління юстиції від 25 травня 2012 року, 2/3 частини коштів, які належать на праві власності ОСОБА_2 та містяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому 04 листопада 2009 року у акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_3 станом на 14 лютого 2014 року в сумі 72 075 грн 94 коп. та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Нормами ст. ст. 57, 60 СК України встановлено загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа № 6-612цс15).

Крім того, при вирішенні питання про належність грошових коштів до спільної сумісної власності подружжя визначним є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Установлено, що сторони з 15 жовтня 1983 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу 04 листопада 2009 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_1.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова