АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Васалатій К.А.
№22-ц/796/9411/2016 Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Качана В.Я., Желепи О.В.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, зареєстрований 14 липня 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис № 954, а неповнолітню дочку, ОСОБА_3, залишити проживати з нею та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалася на те, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Крім того, дочка ОСОБА_3, після розірвання шлюбу за їх попередньою домовленістю залишається проживати за постійним місцем проживання матері, АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року позов задоволено частково.

Шлюб зареєстрований відділом РАГСу Солом'янського РУЮ у м. Києві а/з № 954 від 14.07.2012 pоку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано та вирішено питання судових витрат.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про залишення дитини з матір'ю та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що малолітня донька, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає з нею, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. Також, донька ще знаходиться на грудному годуванні. Крім того, відповідач, як батько, цікавиться вихованням дитини лише декілька разів на місяць, коли навідує її. Більш того, спору про місце проживання доньки між сторонами не було, оскільки відповідач погодився, що донька буде проживати із матір'ю.

В судовому засіданні позивача ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги позивача в частині розірвання шлюбу між сторонами, суд виходив із того, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, яка не бажає проживати з відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про залишення дитини з матір'ю, суд першої інстанції виходив із її необґрунтованості.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, в повній мірі зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що між сторонами 14.07.2012 року був зареєстрований шлюб відділом РАГСу Солом'янського РУЮ у м. Києві, а/з № 954, від якого, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

За приписами ст.7 Сімейного кодексу України яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю».

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини.

Під час судового розгляду встановлено, що сторони після розірвання шлюбу стали проживати окремо, зокрема ОСОБА_1 із малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою Ф3. (а.с.39).

Крім того, дитина перебуває на грудному вигодовуванні (2 рази в день), що підтверджується Консультативним висновком ТОВ «Ваш доктор» від 31.05.2016 року (а.с.38).

Згідно положень ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Варто зауважити і те, що відповідач визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та не заперечував проти задоволення позову. (а.с.26-27)

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 535 гривень 92 копійки.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимоги про залишення дитини з матір'ю скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Неповнолітню дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з матір'ю - ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 535 гривень 92 копійки.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді