Справа № 344/2908/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1261/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі на це рішення представник ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, судом не враховано положень ст. ст.599, 631 ЦК України, згідно яких строком є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки, зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. П.7.3. договору визначено, що договір діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов'язань за цим договором. Оскільки позичальник своїх зобов'язань за договором не виконав, відповідно договір є чинним. А отже, суд прийшов до неправильного висновку про сплив позовної давності та відмову з цих підстав у задоволенні позову.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що банком пропущено позовну давність, а зважаючи на подання відповідачем заяви про застосування наслідків її спливу саме з цих підстав слід відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 526,1049,1054,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 8 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір відновлювальної кредитної лінії №512-22/340, відповідно до якого останній отримав кредит, який буде здійснюватися окремими частинами (транші), в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 9 056,70 грн, зі сплатом 24 % річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 7 вересня 2015 року на умовах, визначених цим договором (а.с.7-13).

Згідно п.1.2. договору кредит надається позичальнику на здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу №-01 від 10.09.2008, укладеного між позичальником та ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО», відповідно до якого кредитор виступає вигодонабувачем.

Пунктами 1.1.3., 2.4., 2.5., 2.8. договору сторони визначили порядок та строк виконання зобов'язання. Зокрема, погашення кожного траншу кредиту здійснюється рівними частинами щомісячно, не пізніше 20 числа кожного місяця, впродовж наступних 9 місяців після видачі відповідного траншу. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок №2431, відкритий в Івано-Франківській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк». У випадку, якщо день сплати процентів за користування кредитом, погашення кредиту припадає на неробочий день кредитора, то днем сплати процентів, повернення кредиту вважається попередній робочий день кредитора.

У разі прострочення позичальником строків погашення кредиту та/або сплати процентів, зазначених у п.п. 1.1.1., 1.1.3., 3.3.13., 2.4., 2.5., 2.14. цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діє у період невиконання зобов'язань за цим договором, від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення (п.4.1 договору).

Встановлено, що позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував та допустив заборгованість, яка згідно розрахунку банку складає 5 022,82 грн. З них: 1 838,06 грн - заборгованість за кредитом, 1 781,22 грн - заборгованість за відсотками, 391,05 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 290,68 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 413,56 грн - розмір інфляційних втрат за кредитом, 308,24 грн - розмір інфляційних втрат за відсотками (а.с.14-16).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Встановлено, що вказаний позов пред'явлено в суд 9 березня 2016 року. При цьому сума заборгованості по кредиту, яку банк просив стягнути із позичальника, визначена станом на 13 січня 2015 року.

Відповідно до положення ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду України № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року, № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, № 6-331цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-154цс15 від 30 вересня 2015 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Зі змісту договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких підлягав виконанню у строк не пізніше 20 числа кожного місяця, впродовж наступних 9 місяців після видачі відповідного траншу.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони визначили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З'ясовано, що останній платіж по кредитному договору позичальником здійснено 24 січня 2011 року в сумі 31,94 грн.

За захистом порушеного права банк звернувся в суд 9 березня 2016 року, тобто із пропуском позовної давності, як загальної, так і спеціальної.

Як вбачається із матеріалів справи в ході розгляду справи ОСОБА_2 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.46).

З врахуванням наведених обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог саме із цих підстав.

Посилання апелянта на чинність кредитного договору до повного виконання сторонами своїх прав та обов'язків, що спростовує висновки місцевого суду про сплив позовної давності, не можуть бути прийняті до уваги.

Пунктом 7.3. договору дійсно визначено, що він діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов'язань за договором (а.с.12).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має

неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, положення п.7.3. договору не є встановленим сторонами строком дії договору, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, іншого за змістом.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк» відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

Л.В. Василишин