Справа № 215/1836/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді Квятковського Я.А.

за участю секретаря Сердюк А.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватногоакціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди заподіяної при виконанні трудових обовязків; третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривий Ріг,-

ВСТАНОВИВ:

25.04.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоровя до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 170 000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

В обґрунтування вказує, що протягом 35 років 11 місяців працював у відповідача, з червня 2006 р. знаходиться на обліку в відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривий Ріг. Постановою ФСС йому призначені страхові щомісячні виплати, як потерпілому на виробництві. З 30.06.2006 року не працює. 36 років 11 місяців відпрацював він працював у ПрАТ «ПівнГЗК» ГТЦ-1 електрослюсарем, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Висновком ЛЕК НДІ проммедицини №673 від 06.04.2006 р. йому було встановлено професійне захворювання, а саме, хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 стадії (Пильовий бронхіт 1-2 стадії, емфізема легень 1-2 стадії), ЛН першого-другого ступеню. Висновком МСЕК від 22.06.2006 р. йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 25% безстроково. Знаходячись на лікуванні в інституті в період з 19.10.2011 по 07.11.2011, висновком ЛЄК у протоколі №2058 від 27.10.2011 встановлено загострення середнього ступеню важкості: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ст. (пильовий бронхіт ІІ ст., емфізема легень ІІ ст.) фаза загострення, ЛН другого ступеню. Висновком МСЕК від 29.11.2011 йому встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково та 3 група інвалідності безстроково. З 2014 року встановлено ХОЗЛ 3 ступеню. Висновком ЛЄК НДІ №1550 від 25.09.2014 встановлено ХОЗЛ 3 ступеню. Хронічне легеневе серце першого-другого ступеню. Висновком МСЕК від 06.11.2014 р. йому встановлено 60% втрати працездатності та 3 група інвалідності безстроково. По даному факту було проведено розслідування, про що було складено акт розслідування професійного захворювання № 12.

Також позивач вказує, що профзахворювання виникло з вини ПрАТ «ПівнГЗК». Виходячи з характеру захворювань позивача він не має змоги вести звичайне життя, повинен приймати ліки, йому важко виконувати будь яку роботу по господарству, він страждає задишкою, кашлем, відчуває загальну втому, головний біль, слабкість, пересувається за допомогою милиць, що порушує його нормальні життєві звязки. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ 170 000 грн. моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просить задовольнити його повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала, надала письмові заперечення, згідно яких зазначила, що відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки позивач уклав трудовий договір та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність доказів моральних страждань та підстав для стягнення моральної шкоди та зазначила про необхідність стягнення шкоди за разунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, в т.ч. поясненнями сторін, що постановами ОСОБА_3 були призначені страхові виплати, (а.с. 25-28), актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.13-16) позивачу ОСОБА_3 встановлено хронічне професійне захворювання (а.с. 17-23). 22.06.2006 позивачу було встановлено вперше 25 % втрати професійної працездатності, а 06.11.2004 встановлено остаточно 60 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, безстроково (а.с.19, 24).

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином право на відшкодовування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, за рахунок Фонду соцстраху, виникає в потерпілого, якщо втрату працездатності вперше встановлено з 01 квітня 2001 по 31 грудня 2005 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.13-16), встановлено хронічне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 стадії (пиловий бронхіт 1-2 стадії, емфізема легень 1-2 стадії), фаза загострення, ЛН першого-другого ступеню (а.с. 18-23). Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці, в т.ч. запиленість повітря робочої зони та рівень шуму (а.с.17). Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров?я, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в вирішенні своїх побутових потреб, з порушенням його нормальних життєвих звязків, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках.

Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичним висновком (а.с.17-24) позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 35000,00 грн. моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною.

Посилання представника відповідача на залежність рівня професійного ризику від самого працівника суд до уваги не приймає, оскільки вони не мають правового значенння для вирішення спору.

Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 81, 88, 209 ч.3, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІН - НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 35 000 (тридцять пять тисяч) грн., без стягнення доходів з фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В інший частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: