УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про визнання договору інвестиції на розвиток інфраструктури міста недійсним та стягнення сплачених коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Ковельської міської ради про визнання недійсним договору інвестиції на розвиток інфраструктури міста та стягнення сплачених коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 червня 2012 року між сторонами було укладено письмовий договір № 17 про інвестиції на розвиток інфраструктури міста, за умовами якого він зобов'язаний був перерахувати кошти інвестиційного внеску до цільового фонду соціально-економічного розвитку м. Ковель на рахунок міського бюджету єдиним платежем в сумі 11 220 грн до 31 грудня 2012 року. Згідно договору об'єктом інвестицій є перенесення ліній електропередач та осушувальної канави в районі вул. 22-го Січня в м. Ковелі. Він вказані кошти перерахував, однак вважає, що відповідач ввів його в оману під час укладення договору, запевнивши, що ці кошти будуть використані для покращення стану дороги, під'їзду до його земельної ділянки по АДРЕСА_1. Просив визнати недійсним інвестиційний договір з підстав передбачених ст. 230 ЦК України та повернути йому сплачені кошти в сумі 11 220 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір № 17 про інвестиції на розвиток інфраструктури міста, укладений 15 червня 2012 року між ОСОБА_4 та виконавчим комітетом Ковельської міської ради. Стягнуто з виконавчого комітету Ковельської міської ради на користь ОСОБА_4 сплачені за договором кошти в сумі 11 220 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий судовий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 15 червня 2012 року між виконавчим комітетом Ковельської міської ради та ОСОБА_4 було укладено договір про інвестиції на розвиток інфраструктури міста.

Як зазначено в п. 1.1 договору предметом цього договору є визначення для інвестора розміру інвестиційного внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Ковель у відсотковому відношенні від загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта згідно рішення міської ради від 28 липня 2011 року, який становить 11 220 грн.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що об'єктом інвестиції на розвиток інфраструктури є перенесення ліній електропередач та осушувальної канави в районі вул. 22-го Січня.

ОСОБА_4 просив суд визнати вищевказаний договір недійсним з підстав передбачених ст. 230 ЦК України, указуючи на те, що відповідач ввів його в оману, оскільки обіцяв, що внесені ним за договором кошти будуть використані для покращення стану дороги, під'їзду до його земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

При цьому, відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового суду України, викладених у п. 20 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи оскаржуване рішення суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 315 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з недоведеності та безпідставності позовних вимог, оскільки позивач не довів обставин, на які посилалися, як на обґрунтування своїх вимог, зокрема суду не надано доказів умисного введення їх в оману з боку відповідача.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М.Мазур

Т.О.Писана