РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

Справа № 643/5364/16-ц

Провадження № 2/643/3893/16

15.06.2016

Московський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Марченко О.М.

при секретарі Накеурі І.Р. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дитині дозволу на виїзду дитини за кордон без згоди одного з батьків суд,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дитині дозволу на виїзду дитини за кордон без згоди одного з батьків.

В позовній заяві вказав, що 15.10. 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу народилася дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, одразу ж після народження дитини відповідач заявив, що не готовий стати батьком та не бажає більше жити з позивачкою однією сімєю. Вже 08 червня 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 м Анатолійовичем було розірвано. З тих пір відповідач більше не цікавиться життям та розвитком власної доньки, аліменти на її утримання сплачує рідко та в тих розмірах, в яких сам забажає. Доньку не відвідує та не спілкується із нею жодним іншим чином. ОСОБА_1, влаштовуючи власне особисте життя на даний момент вийшла заміж за громадянина ОСОБА_5, а тому досить значний період календарного року перебуває саме в Королівстві ОСОБА_5. ОСОБА_4 в цей час проживає та знаходиться на утриманні та догляді дідуся та бабусі ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Зважаючи на те, що у дитини є можливість відвідати країни Європи та необхідність виїзді за кордон до матері, стало питання про відсутність такого дозволу з боку батька - ОСОБА_2, тому просить позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просиві його задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заперечення, які долучені до матеріалів справи.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

15.10. 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу народилася дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. 08 червня 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 м Анатолійовичем було розірвано. 29.01.2016 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 Санчес Санчес громадянином ОСОБА_5. ОСОБА_8 Санчес Санчес надав лист запрошення № Е00555872 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 для відвідування ОСОБА_5 у супроводі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в період з 20.07.2016 року по 18.10.2016 рік.

Для виїзду дитини за межі України необхідна згода відповідача, який таку згоду не надає.

З матеріалів справи із позицій відповідача, які викладені ним у запереченнях, які долучені до матеріалів справи вбачається, що відповідач, як батько дитини, заперечує про її тимчасовий виїзд за кордон, тому що він впевнений в тому, що позивачка ОСОБА_3 має намір вивезти дитину на постійне проживання у ОСОБА_5 і у зв'язку з цим він не надає даного дозволу.

Однак, такі заперечення і доводи відповідача не можуть бути підставою для відмови у надані тимчасовий виїзд дитини за кордон .

Отже, фактичні обставини свідчать про те, що відповідач відмовляється від надання дозволу позивачці в оформленні проїзних документів на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері без належних на то підстав.

Конституцією України, зокрема ст.33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Суд перевіряючи доводи відповідача стосовно того, що виїзд за межі України неповнолітньої доньки ОСОБА_9 суперечить його інтересам і позбавляє його права на участь у вихованні доньки, приходить до висновку, що позивачкою ставиться питання перед судом про тимчасовий виїзд дитини за кордон та повернення неповнолітнього до України в період з 20.07.2016 року по 18.10.2016 рік, а тому в цьому не порушуються права і обов'язки відповідача, як батька, передбачені ст.. ст.141 , 153, 157 СК України. Також, суд зазначає , що позивачкою позовні вимоги про переїзд неповнолітньої доньки на постійне місце проживання за кордон без згоди відповідача не ставилося. Отже, відповідач по справі не позбавлений брати участь у вихованні доньки та можливості особистого спілкування з нею.

Питання спілкування батька з дитиною, його участі у вихованні та утриманні дитини знаходяться за межами позову. За наявності для того підстав батько не позбавлений права вирішувати відповідні питання в порядку, передбаченому ст. 7 ч. 2, ст. 9, ст.ст. 150, 153, ст. 157 ч.ч. 3, 4, ст. 181 ч.ч. 1, 2 СК України, іншими нормами законодавства, в т.ч. врегулювати їх у позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначив сам відповідач у своїх запереченнях дитини після розірвання шлюбу залишилась на виховання позивачці, а відтак, і на проживанні із матір'ю, сам він бачив дитину рідко та про те що дитина проживає разом зі своїми дідом і бабою після того, як позивачка вийшла в другий раз заміж, дізнався тільки з позовної заяви, що підтверджує той факт, що відповідач не цікавився життям дитини тривалий час, а його твердження про те що позивачка забороняла йому бачитися з дитиною не підтверджуються жодними доказами. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Позиція відповідача, який проживає окремо від дитини, фактично перешкоджає проживанню дитини із матір'ю, роз'єднує їх, а, отже, порушує права, як дитини, так і матері. Крім того, суд враховує, що надання такого дозволу відповідає інтересам дитини і дитина виїжджає з метою перебування разом з матірю до чітко визначеної країну - до ОСОБА_5, та на чітко визначений термін та в даному випадку слід дотримуватися балансу інтересів батька на спілкування з дитиною та самої дитини на її право відвідувати інші країни та на відпочинок разом зі своєю матерю. Перевагу при вирішенні спору мають саме інтереси дитини, що прямо передбачено частинами 7 і 8 ст.7 Сімейного Кодексу України, згідно яких дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Твердження відповідача щодо виїзду дитини за кордон на постійне місце проживання наразі є припущеннями.

З огляду наведеного суд приходить до висновку про те , що вимоги позивачки про право, як матері, на тимчасовий виїзд за кордон із дитиною без згоди батька у її супроводі та супроводі бабусі ОСОБА_7 та дідуся ОСОБА_6, є підставними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на здійснення тимчасових поїздок із України до Королівства ОСОБА_5 та в зворотному напрямку у супроводі матері ОСОБА_1, без згоди та супроводження батька ОСОБА_2 з 20 липня 2016 року по 20 жовтня 2016 року.

Надати дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на здійснення тимчасових поїздок із України до Королівства ОСОБА_5 та в зворотному напрямку у супроводі бабусі ОСОБА_7 та дідуся ОСОБА_6 за згодою матері ОСОБА_1, без згоди та супроводження батька ОСОБА_2 з 20 липня 2016 року по 20 жовтня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Московського районного ОСОБА_10

суду м. Харкова