Справа № 523/9875/15-ц
"28" березня 2016 р. м. Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді Виноградової Н. В.,
при секретарі судового засідання Одарія В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 19 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування не дійсним, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.
Сторони у судове засідання не з'явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача у позовній заяві є клопотання підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача.
Відповідач належним чином повідомлений, причини своєї неявки не повідомив, із заявою про відкладення справи не звертався.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про взаємовідносини сторін, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 (нині покійному) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 03.07.2002 року, належала квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
У 2004 році ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_1 та її чоловікові здійснювати за ними догляд, забезпечувати продуктами харчування, медичними препаратами, надавати допомогу у господарстві та оплачувати комунальні послуги, за що, після смерті Позивача та її чоловіка, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перейде до Відповідача.
ОСОБА_2 продовжувала надавати вищезазначену допомогу тривалий час, а у середині січня 2005 року пояснила ОСОБА_1, що відносини, які виникли між ними необхідно оформити юридично, шляхом укладення договору.
Таким чином з матеріалів справи вбачається, що попередньою домовленістю сторін була саме угода про довічне утримання.
7 квітня 2005 року між Позивачем, її чоловіком та Відповідачем, відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, відповідно до якого, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Під час укладення договору, враховуючи вік та стан здоровя, Позивачем та її чоловіком зміст договору прочитаний не був, нотаріус також не пояснила прав та обовязків відчужувачів, у звязку з чим, при укладенні угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виходили з пояснень Відповідача, які відрізнялися від тих, про які домовлялися раніше (за ОСОБА_2 не був закріплений обовязок подальшого утримання Позивача та її чоловіка).
27.04.2005 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Позивачка по теперішній час постійно проживає за вищевказаною адресою.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зі змісту ст. 638 ЦК України випливає, що моментом укладення договору є досягнення сторонами згоди у встановленій законом формі щодо всіх істотних умов договору, що здійснюється шляхом прийняття пропозиції щодо його укладення.
У той же час зі сторони Позивача така пропозиція прийнята не була, що засвідчує відсутність її власного підпису у договорі дарування.
Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України згода особи на укладення договору на умовах оферти повинна бути повною та безумовною.
Із викладеного вбачається, що у даному випадку порушено один з принципів цивільного права - принцип свободи договору, який відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України проявляється у вільному волевиявленні сторін при укладенні договору та визначення його умов виходячи з вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України однією з підстав визнання правочину недійсним є заперечення його дійсності однією зі сторін договору або іншою зацікавленою особою на підставах, встановлених законом. У такому випадку недійсність оспорюваного правочину встановлюється у судовому порядку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожен має право на захист своїх прав від порушень та протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами, у тому числі у судовому порядку.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачкою.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки підлягають також стягненню на користь позивачки понесений нею і документально підтверджений судовий збір
Керуючись ст.ст. 526, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування не дійсним задовольнити.
Визнати договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений 07.04.2005 року між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 М, зареєстрований в реєстрі за № 963 недійсним.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: