Справа № 417/1331/15-ц
Провадження № 2/417/8/16
РІШЕННЯ

Іменем україни

"01" червня 2016 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Шкирі В.М.,

за участі секретаря Позднякової С.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держгеокадастру у Марківському районі, Марківське районне управління юстиції в Луганській області про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та про визнання недійсним державного акту на землю та скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2015 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати частково недійсним рішення 23 сесії 23 скликання Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області від 5.02.2002, відповідно до якого в порядку приватизації передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1793 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: : АДРЕСА_1;

визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданиий 20.11.2002 Краснопільською сільською радою Марківського району Луганської області на ім'я ОСОБА_7 та зареєстрований в книзі записі державних актів про право приватної власності на землю за № 254, а також скасувати державну реєстрацію вказаного акту.

15.02.2016 позивач змінив підстави позовних вимог при цьому вимоги залишилися незмінними.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є власником квартири з надвірними будівлями та присадибної земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2. При проведенні ремонту квартири та облаштування прибудинкової території він встановив, що на територію його двору відсутній заїзд зі сторони асфальтованої дороги, оскільки відповідачка ОСОБА_5, яка проживає по сусідству, загородила парканом заїзд до його двору, самовільно замінивши старий паркан на новий. 6.08.2015 позивачу стало відомо, що власником сусідньої земельної ділянки був ОСОБА_7, який помер, а відповідачка ОСОБА_5 є його правонаступником. 14.08.2015 позивач звернувся до відповідачки ОСОБА_5 з пропозицію надати йому можливість заїзду автотранспортом до свого двору, але вона відмовилась.

Позивач вважає, що оскільки він з 28.06.2015 є володыльцем та користувачем суміжної земельної ділянки, рішення Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки були прийняте незаконно, а також незаконно був виданий та зареєстрований державний акт на право приватної власності ОСОБА_7 на землю з наступних підстав:

не були враховані права права користувача суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2;

порушені будівельні норми і правила щодо протирожежної безпеки;

не були враховані санітарні правила, оскільки обмежений доступ до каналізаційної (вигрібної) ями, що знаходиться у дворі позивача;

відсутність проїзду до двору позивача порушує законодавство, а також моральні та етичні норми;

відсутня землевпорядна документація на приватизацію, яка не погоджувалась з компетентими органами та не проходила експертизу.

Також посилається на ст..153 ЗК України та вказує, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння користування розпорядження належною їй земельною ділянкою такий акт визнається недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання голова Краснопільської сільської ради надіслала телефонограму в якій просила справу розглянути без її участі.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу в її відсутності та надала суду письмові пояснення, в яких позов не визнала. Вважає, що позивач не має права втручатись в правовідносини приватизації земельної ділянки, які склались між її чоловіком та Краснопільською сільською радою Марківського району Луганської області, оскільки позивач не був і не міг бути учасником цих правовідносин.

Заперечувала обставини, на які посилається позивач в позовній заяві, вказавши, що позивач не є власником суміжної земельної ділянки. Межову споруду (паркан) паркан вона дійсно поміняла, оскільки цей паркан є її власністю. Але в старому паркані ніколи не було облаштовано заїзду у сусідній двір через її двір. Заїзд у сусідній двір облаштований зі сторони АДРЕСА_2, яка також асфальтована, а заїзд у її двір облаштований зі сторони АДРЕСА_3. Просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки прав позивача вона не порушувала.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Марківському районі заявила, що підстав для задоволення позовних вимог не має оскільки, згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно ст.126 цього ж кодексу право власності, користування оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Також вказала, що п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного Кодексу України на якій посилається позивач у зміненій позовній заяві виключено на підставі Закону України № 5245 від 06.09.2012 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" . А оскільки позивач не є власником земельної ділянки то і нема підстав для задоволення позову. Вважає, що вирішити питання можливо лише встановленням сервітуту, згідно глави 32 ЦК України, який може бути встановлений зокрема і рішенням суду.

Представник третьої особи Марківського районного управління юстиції в Луганській області в судове засідання не з'явилися, про день час, місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Неодноразово просили справу розглядати без їх участі, жодних пояснень чи заперечень не надавали.

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини справи та відповідно до них визначив правовідносини, що склалися між сторонами.

Судом встановлені наступні обставини у справі.

Позивач з сім'єю проживає без реєстрації в квартирі, розташований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.109-113 т.2)

Ця квартира 26.06.1996 була приватизована громадянами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на підставі рішення виконавчого комітету Марківської районної ради народних депутатів Луганської області від 28.06.1995 № 299 (а.с.214,216-217)

Відповідачка ОСОБА_5 проживає та зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.89) .

1/2 частка вказаного житлового будинку з надвірними та побутовими спорудами була придбана чоловіком відповідачки ОСОБА_7, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2.11.1991 (а.с.90), на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2000, який посвідчений приватним нотаріусом Марківського районного нотаріального округу Ченакал Е.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 2174 (а.с.92)

Рішенням 23 сесії 23 скликання Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області від 5.02.2002 в порядку приватизації передано у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки: ОСОБА_7 - площею 0,1793 га, розташовану за адресою: : АДРЕСА_1, та ОСОБА_8 - площею 0,0852 га, розташовану за адресою: : АДРЕСА_2.

На підставі вказаного рішення були видані та зареєстровані в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю державні акти на право приватної власності на землю: 20.11.2002 за № 254 - ОСОБА_7 (а.с.12) , витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.99); 13.03.2002 за №.205- ОСОБА_8 (а.с.6) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.215)

Отже, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_5 є сусідами. Вони проживають в одному житловому будинку, який має два окремих зовнішніх входи та окремі суміжні присадибні ділянки. Межа суміжних земельних ділянок, їх площа та конфігурація визначені в державних актах про право власності на земельні ділянки, а на місцевості визначена парканом. На кожній із земельних ділянок побудовані надвірні господарські будівлі та споруди. Обидві земельні ділянки облаштовані самостійним заїздом та проходом: у двір позивача - з АДРЕСА_2 (а.с.30), у двір відповідачки - з АДРЕСА_3.

В 2013 та 2015 роках відбулась зміна власників вказаних житлових приміщень та земельних ділянок на підставі судових рішень.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 12.07.2013 була визнана мирова угода у справі № 417/221/13-ц про визнання дійсним договору купівлі-продажу між ОСОБА_13 та ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11, відповідно до якої ОСОБА_13 набув право власності на квартиру з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2.

9.10.2013 на підставі вказаної ухвали державним реєстратором було здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_13.(а.с.212-213)

15.10.2015 вказана ухвала Марківського районного суду Луганської області скасована Апеляційним судом Луганської області, а справу повернуто для продовження розгляду (а.с.185), а ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 29.12.2015 позов ОСОБА_13 до ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11 залишений без розгляду (а.с.107 т.2)

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 28.05.2015 була визнана мирова угода у справі № 417/437/15-ц про визнання дійсним договору купівлі-продажу між ОСОБА_13 та ОСОБА_1, відповідно до якої ОСОБА_1 набув право власності на квартиру з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані за аресою: АДРЕСА_2. (а.с.7)

На підставі цієї заяви право власності ОСОБА_1 на квартиру з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку не було зареєстроване.

01.12.2015 вказана ухвала Марківського районного суду Луганської області скасована Апеляційним судом Луганської області, а справу повернуто для продовження розгляду (а.с.186-187).

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 10.02.2015 у справі № 417/397/14-ц за позовом ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними та побутовими спорудами, а також на присадибну земельну ділянку в порядку розподілу спадкового майна після смерті чоловіка відповідачки ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.237)

16.03.2016 вказана ухвала Марківського районного суду Луганської області скасована Апеляційним судом Луганської області, а справу повернуто для продовження розгляду, а 23.05.2016 ухвалою Марківського районного суду Луганської області позов ОСОБА_5 по вказній справі залишений без розгляду (а.с.106 т.2 справа № 417/397/14-ц)

15.03.2016 постановою слідчого кримінальне провадження відносно колишнього голови Краснопільської сільської ради ОСОБА_14 по факту службового підроблення за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України закрито, у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину.

Встановлені обставини підтверджується дослідженими судом письмовими доказами: копіями судових рішень, копіями державних актів про право власності на землю, копією договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними та побутовими спорудами, копією свідоцтва про право власності на квартиру, копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, постановою слідчого, з приводу яких не було зауважень та заперечень з боку позивача та третіх осіб.

В серпні 2015 року між сторонами виник спір з приводу суміжного землекористування.

14.08.2015 позивач ОСОБА_1 поштою направив відповідачці ОСОБА_5 пропозицію, в якій просив надати йому можливість облаштувати проїзд на його земельну ділянку через земельну ділянку відповідачки (а.с.9)

Відповідачка направила позивачу поштою відповідь, в якій відмовила у прийнятті пропозиції позивача, а крім того, замінила частину паркану, а саме, демонтувала старий паркан та встановила новий, але без облаштування у паркані хвіртки на сусідню земельну ділянку, яка була у старому паркані(а.с.10)

Вважаючи такі дії відповідачки незаконними та такими, що порушують його права, позивач звернувся до Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області, в якій просив встановити спільну межу та вжити заходів для відновлення старої межової споруди.

Крім того, представник позивача в його інтересах звертався з адвокатськими запитами для отримання інформації про приватизацію сусідньої земельної ділянки, на які отримав відповіді про те, що рішення 23 сесії 23 скликання від 5.02.2002 в Краснопільській сільській раді Марківського району Луганської області та у Відділі держгеокадастру у Марківському районі Луганської області відсутнє, а також відсутня землевпорядна документація (а.с.13)

Після цього позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що приватизацією суміжної земельної ділянки порушено його право власності на квартиру з надвірними будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку.

Отже, між сторонами виник земельний спір.

Вирішуючи спір по суті суд використовує наступні норми матеріального та процесуального права виходячи при цьому з наступних мотивів.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Ст. 64 Конституції України передбачає право кожної особи на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.16 кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 10 ч.2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У відповідності до ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси позивача.

Крім того, згідно п. "г" ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених норм права, законом передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним органу місцевого самоврядування. Але для того, щоб визнати недійсним правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, необхідно щоб він одночасно суперечив вимогам закону та порушував права позивача на момент його прийняття.

У поданому до суду позові відсутні будь-які належні обґрунтування, які б полягали в тому, що на момент приватизації земельної ділянки в 2002 році були порушені права чи інтереси позивача, пов'язані з володінням чи користуванням земельною ділянкою, а отже і правом на її приватизацію, оскільки позивач користується суміжною з відповідачкою земельною ділянкою з 2015 року.

Таким чином суд приходить до висновку про те, рішенням 23 сесії 23 скликання Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області від 5.02.2002 про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки не порушені, а тому суд не вправі надавати правову оцінку щодо законності цього рішення Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області.

Позовна вимога про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення 23 сесії 23 скликання Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області від 5.02.2002, є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення.

З вказаних вище підстав позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими в повному обсязі.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесенні позивачем судові витрати, розподілу не підлягають, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 209, 212- 215, 218, 223, 294, 296, ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держгеокадастру у Марківському районі, Марківське районне управління юстиції в Луганській області про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та про визнання недійсним державного акту на землю та скасування його державної реєстрації - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Марківського районного суду В.М. Шкиря