АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю: заявника ОСОБА_1, державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій (бездіяльності) головного державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними, визнання винесеної нею постанови від 23 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження незаконною та її скасування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_2, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця та визнати незаконною винесену нею постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вказував на те, що на виконанні ВДВС Першотравневого Чернівецького МУЮ перебував виконавчий лист №725/2331/15-ц, виданий 15 вересня 2015 року Першотравневим районним судом м. Чернівці. 23 листопада 2015 року постановою головного державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ виконавче провадження закінчено у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

__________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/836/16 Головуючий у 1 інстанції: Войтун О.Б.

Категорія: 81 Доповідач: Литвинюк І.М.

Зазначав, що рішення суду не виконано в повному обсязі, а постанова про закінчення виконавчого провадження винесена з грубим порушенням чинного законодавства, його прав та інтересів, тому просив скаргу задовольнити.

Також просив поновити пропущений з поважних причин строк для подання скарги до суду.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 травня 2016 року у поновленні строку для звернення до суду зі скаргою відмовлено та скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Посилається на те, що ним повністю та своєчасно вчинені всі необхідні дії на захист свого порушеного права. У чинному законодавстві немає переліку чи певного кола обставин, які можна вважати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. У своєму рішенні суд обмежився лише зазначенням того, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які б давали суду підстави для поновлення пропущеного строку, однак суд не з»ясував, не дослідив обставин справи, не обґрунтував чому прийшов до такого висновку.

З висновком суду про неповажність пропуску ним строку оскарження постанови державного виконавця він не погоджується, оскільки вважає, що строк для звернення до суду зі скаргою він пропустив з поважних причин.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 385 ЦПК України та виходив з того, що ОСОБА_1 знав про порушення свого права, а саме, про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження, яку він отримав 26 листопада 2015 року. Однак пропустив передбачений законом строк для звернення із скаргою до суду.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

В пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз»яснено, що відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна ( Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами ст. 385 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає обчислення строку для оскарження постанов про закінчення виконавчого провадження з моменту отримання постанов, а тому, необхідно керуватись ст. 385 ч.1 ЦПК України, тобто десятиденний строк підлягає обчисленню з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2015 року постановою головного державного виконавця Першотревневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №725/2331/15-ц, виданого 15 вересня 2015 року Першотравневим районним судом м. Чернівці, про зобовязання КЖРЕП №9 перерахувати нараховану ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2012 року по 01 травня 2015 року з урахуванням актів-претензій від 14 вересня 2011 року, 27 грудня 2014 року, 02 березня 2015 року та з урахуванням пільг на три особи.

Згідно з постановою головного державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_2 від 23 листопада 2015 року, затвердженою заступником начальника Першотравневого ВДВС ОСОБА_3, виконавче провадження закінчено у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявник пропустив 10-денний строк для її подання, а викладені у заяві підстави для його поновлення не є поважними.

Однак, для правильного вирішення заявленого питання необхідно звернути увагу на наступне.

За вимогами ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав ЦПК не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

ОСОБА_1 в своїй скарзі зазначає, що оскаржувану постанову він отримав 26 листопада 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою на дії державного виконавця Антишиної Г.М. до начальника управління ДВС ГУЮ в Чернівецькій області, відповідь на яку він отримав 15 грудня 2015 року. 25 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з аналогічною скаргою в Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, отримавши не неї відповідь 28 січня 2016 року. В подальшому, 09 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці зі скаргою, в якій також оскаржував постанову від 23 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2016 року скаргу задоволено, однак Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року зазначену ухвалу суду скасовано, провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 закрито.

Після вчинення зазначених дій, 25 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України.

З огляду на викладене, з висновком суду першої інстанції про залишення скарги без розгляду погодитись не можна, оскільки поза увагою районного суду залишились доводи заявника щодо поважності причин пропущення ним встановленого процесуальним законом строку, викладені як в самій скарзі, так і в його заяві про поновлення строку, а саме, про те, що заявник звертався із такими ж, як у його скарзі, вимогами до начальника управління ДВС ГУЮ в Чернівецькій області, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а також до суду, однак постановлене по суті вирішення його вимог судове рішення суду першої інстанції було скасоване та провадження у справі закрито з тієї підстави, що справа не повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не дав належної правової оцінки вказаним доводам заявника щодо поважності причин пропущення ним строку, визначеного ст. 385 ЦПК України (в оскаржуваній ухвалі відсутній виклад обставин, якими заявник обґрунтовував поважність причин пропущення ним строку, та відсутні висновки суду щодо визнання цих причин поважними або відмови у визнанні їх поважними).

Також слід звернути увагу суду першої інстанції, що відповідно до п. 17 вищезазначеної постанови Пленуму справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваної ухвали на підставі п. 3 ч. з п.1 ст. 312 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 травня 2016 року скасувати, скаргу ОСОБА_1 направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: