Справа № 461/3298/16-ц
Провадження № 4-с/461/46/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.,

при секретарі - Куц Н.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Галицького відділення державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 29.12.2015 р. у виконавчому провадженні №47475933.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що 29 грудня 2015 р. державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського управління юстиції винесено постанову про повернення державного документу стягувачеві у виконавчому провадженні 47475933 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12800,00 грн. З даною постановою ОСОБА_1 не погоджується, оскільки вважає її безпідставною, тому просить суд її скасувати.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд скарги у його відсутності та просив таку задоволити в повному обємі.

Державний виконавець Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду скарги, а тому суд вважає за можливе розглядати таку за відсутності останньої.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 29.12.2015 р. державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №461/1945/15-к виданого 20.03.2015 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Як вбачається із зазначеної постаново, державним виконавцем встановлено, що в результаті заходів вжитих на майно боржника накладено арешт. Боржник виконавчий документ не виконує, на виклики державного виконавця не реагує. У боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 29.12.2015 року, в такій державний виконавець зазначає п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», вказуючи, що згідно відповідей реєструючих органів майно, на яке можна звернути стягнення відсутнє.

Суд вважає, що таке твердження державного виконавця помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника статочно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Крім того, ч.7 ст.52 згаданого закону, передбачено, що, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

З наведеного випливає, що державним виконавцем належних дій, передбачених цим законом вчинено не було.

Крім цього, ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа, однак при здійсненні державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку майна боржника, виявились безрезультатними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії неправомірними та зобов'язує державного виконавця (іншу посадову особу) державної виконавчої служби задовольнити вимогу скаржника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, передчасними та оскаржувану постанову слід скасувати.

Крім цього, суд приходить до висновку про необхідність поновлення строку для звернення до суду із даною скаргою, оскільки ОСОБА_1 було пропущено такий з поважних причин.

Керуючись ст.ст.60, 197, 383 ЦПК України, Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ухвалив:

скаргу задоволити.

Скасувати постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 29.12.2015 р. у виконавчому провадженні №47475933.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк