Справа № 521/6402/16-ц
Провадження №2/521/3132/16
01 липня 2016 року місто Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді Леонова О.С.,
при секретарі Малиш О.Л.,
за участю: позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визначення часток у власності та визнання права власності в порядку успадкування за законом, -
04.04.2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визначення часток у власності та визнання права власності в порядку успадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.09.1963 року вона вступила у зареєстрований шлюб з ОСОБА_3, про що Іллічівським відділом РАЦС м. Одеси було зроблено актовий запис №1489. Після укладення шлюбу вона змінила дівоче прізвище Плужнікова на прізвище її чоловіка ОСОБА_3.
З чоловіком вона мешкала в квартирі АДРЕСА_1, а у 1972 році вони були у ній зареєстровані.
16.01.1996 року, вони з чоловіком отримали свідоцтво про право власності на квартиру у якій мешкали, а саме, квартиру АДРЕСА_1.
21.05.2015 року ОСОБА_3 помер.
Після чого вона звернулася до державного нотаріусу Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у звязку з тим, що право власності на частку квартири під №1 (першим), яка розташована в м. Одесі по вулиці Центральний аеропорт в будинку під №13, яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_2 міської ради 16.01.1996 за реєстровим №17-2188 не зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою №464752.72.15 КП «Бюро технічної інвентаризації ОСОБА_2 міської ради від 04.12.2015 року».
Просить суд визначити частки у квартирі АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, рівними по ? частині за кожним; визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на ? частину №1 в будинку №13 по вул. Центральний аеропорт в м. Одесі, в порядку успадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 21.05.2015 року.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб 18.09.1963 року, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії VII-УР № 067968.
Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1996 року виданого управлінням житлового-комунального господарства виконкому ОСОБА_2 міської Ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на правах спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сімї ОСОБА_1
21.05.2015 року ОСОБА_3 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ЖД 414958.
Відповідно до витягу з розпорядження голови Малиновської районної адміністрації № 673/01-06 від 28.12.2015 року було закріплено житлову площу та переоформлено особовий рахунок: розірвано договір найму з ОСОБА_3 на 2*23ю16 кв.м., у звязку зі смертю; укладено договір найму з дружиною ОСОБА_1 на дві кімнати житловою площею 23.16 кв.м., ізольованої квартири АДРЕСА_3 на склад родини 1 особа.
Як вбачається з довідки КП «БТІ» ОСОБА_2 міської ради № 464752.72.15 від 04.12.2015 року станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 не зареєстровано, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.
29.10.2015 року ОСОБА_1 як єдина спадкоємиця звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3
18.12.2015 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1, у звязку з тим, що право власності на частку квартири під №1 (першим), яка розташована в м. Одесі по вулиці Центральний аеропорт в будинку під №13, яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_2 міської ради 16.01.1996 за реєстровим №17-2188 не зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою №464752.72.15 КП «Бюро технічної інвентаризації ОСОБА_2 міської ради від 04.12.2015 року».
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (Стаття 1217 ЦК України)
Згідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно положень ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).
Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.
Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізації ними права спадкування за законом.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо цього суду не надано, а також те, що частка померлих співвласників не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визначення часток у власності та визнання права власності в порядку успадкування за законом - задовольнити.
Визначити частки у квартирі АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 рівними по ? частині за кожним.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину у квартирі АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 21.05.2015 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: