РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Бабенко С.С,

за участю секретаря Панасенко Г.Ю.,

адвоката Крикштуліс А.М.,

представника ССД Портної І.В.,

позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідачка ОСОБА_5 є її донька. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Обидві дитини з 2008 року по теперішній час проживають разом з нею. Батьки вихованням дітей не займаються, не цікавляться їх здоров'ям, не приділяють їм уваги, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, матеріальну допомогу не надають.

Відповідачі за місцем проживання характеризуються негативно, зловживають спиртними напоями, будинок в якому вони проживають знаходиться в зруйнованому стані, не придатний для проживання. Відповідач в теперішній час перебуває у слідчому ізоляторі м. Артемівська. Відповідачка ніде не працює, дітям уваги не приділяє, їх вихованням не займається.

Просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_3, стягнути з відповідачів аліменти на їх утримання.

В судовому засіданні позивачка та її адвокат уточнили позовні вимоги, просили позбавити відповідачів батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей, витрати, пов'язані з оплатою судового збору.

Відповідачі надали суду письмові заяви з проханням розглянути справу без їх участі, з позовом згодні.

Представник служби у справах дітей Торецької міської ради в суді проти позову не заперечує, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відносно доньки ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_8 в суді пояснила, що вона є вчителем дітей, онуків позивачки. Вона знає родитну ОСОБА_3 з 1999 року, онуки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 проживають разом з бабусею та дідом. Мати дітей ОСОБА_5 вона бачила останній раз, кола та була вагітною ОСОБА_3. За останній час вона ні разу не бачила батьків за місцем проживання дітей. Бабуся дітей займається їх вихованням, піклується про них, діти добре навчаються. Батьки дітей участі у їх вихованні не приймають, не утримують їх матеріально.

Свідок ОСОБА_9 в суді дала показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_8

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Згідно акту вуличного комітету від 26.01.2016 року, ОСОБА_7, ОСОБА_3 проживають разом з бабусею ОСОБА_3 на протязі 8 років за адресою : АДРЕСА_1. (а.с. 23).

Згідно висновку виконавчого органу Дзержинської міської ради від 15.01.2016 року, комісія прийшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с. 26 ).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів.

У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідачі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки ОСОБА_3, участі у її виховання та утриманні не приймають і вважає, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідачі не виконують добровільно свої обов'язків по утриманню дітей, ніяких витрат по утриманню них не несуть, добровільно допомогу надавати бажання не виявляють.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховуючи викладені обставини, вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу на кожну дитину, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2016 року до 17.05.2016 року, щомісячно, а потім продовжувати стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу на кожну дитину, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2016 року до 17.05.2016 року, щомісячно, а потім продовжувати стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір на користь ОСОБА_4 у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн.. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в Апеляційний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :