Ухвала

іменем україни

9 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, про визнання договору дарування та заповіту недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного сулу м. Києва від 17 вересня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він являється рідним онуком ОСОБА_6 За життя, 5 березня 2008 року, останній склав заповіт, яким розпорядився належним йому майном на користь ОСОБА_4 14 березня 2008 року

ОСОБА_6 уклав договір дарування належної йому квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Вважав, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті

ОСОБА_6, а зазначені правочини слід визнати недійсними, так як померлий ОСОБА_6 за життя хворів на тяжкі захворювання та не міг усвідомлювати значення своїх дій та повністю керувати ними, a відповідач ОСОБА_4, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6, уклала з останнім оспорюванні правочини під час лікування ОСОБА_6 у медичному закладі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного сулу м. Києва від

17 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, посилаючись на положення статей 1270, 1272, 60, 61 ЦК України, виходив із того, позивач не довів свого права на оспорювання правочинів, що були укладені за життя

ОСОБА_6, оскільки не прийняв після нього спадщину у шестимісячний строк та не звертався до суду про продовження цього строку.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_1.

5 березня 2008 pоку ОСОБА_6 склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Синицею Т.В., відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок його смерті заповів все його майно ОСОБА_4 Вказаний заповіт було посвідчено від імені ОСОБА_6, у зв'язку з хворобою останнього ОСОБА_7

14 березня 2008 pоку ОСОБА_6 уклав договір дарування, що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Синицею Т.В., відповідно до якого ОСОБА_6 подарував вказану вище квартиру ОСОБА_4 У подальшому, остання здійснила реєстрацію вказаного договору та стала власником квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

За положеннями ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Установлено, що ОСОБА_8, що мешкає в державі Канада є сином ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

11 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С (далі - КМНО Корольчук О.С.) була посвідчена заява ОСОБА_8, яка адресована до Сьомої київської міської нотаріальної контори щодо відмови від прийняття своєї частки спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6 на користь свого сина, позивача у справі ОСОБА_3

Того ж дня приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С. була посвідчена заява ОСОБА_8, адресована до Сьомої київської міської нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті його діда ОСОБА_6

У визначений законом 6-ти місячний строк заява про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_8 на користь сина ОСОБА_3, та заява останнього про прийняття спадщини до Сьомої київської міської нотаріальної контори подані не були, а були надіслані 18 жовтня

2008 року, тобто після спливу, встановленого законом строку.

21 жовтня 2008 pоку на адресу ОСОБА_3 з Сьомої київської міської нотаріальної контори була надана відповідь щодо відмови у відкритті спадкової справи по факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у зв'язку з пропуском 6-ти місячного строку звернення ОСОБА_3 до нотаріальної контори та роз'яснено його право на звернення до суду для продовження строку на прийняття спадщини.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що на момент укладення оспорюваних правочинів ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та повністю керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У даній справі було проведено декілька судово-психіатричних експертиз.

Так, із акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 19 жовтня 2010 року вбачається, що ОСОБА_6 в день та час посвідчення заповіту 5 березня 2008 року виявляв тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у вигляді синдрому порушеної свідомості по типу оглушення (соматогенно-інтоксикаційно-обумовленого), що позбавляло його тоді можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а день посвідчення договору дарування від 14 березня 2008 року страждав психічним-порушенням у вигляді значно вираженого інтоксикаційно-соматогенного обумовленого астенічного синдрому, який істотно впливав на його можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до акту додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи від 20 червня 2011 року ОСОБА_6 на день та час посвідчення заповіту від 5 березня 2008 року страждав тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності у вигляді синдрому порушеної свідомості по типу оглушення (соматогенно-інтоксикаційно-обумовленого) і за своїм психічним станом тоді він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а в день та час посвідчення договору дарування від

14 березня 2008 року, під експертний страждав психічним порушенням у вигляді значно вираженого інтоксикаційно-соматогенно-обумовленого астенічного синдрому, який істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність.

Актом повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 11 вересня 2014 року встановлено, що ОСОБА_6 в день та час посвідчення заповіту від 5 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1434 та договору дарування від 14 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1777, за своїм психічним станом (синдром оглушення (обнубіляція) на тлі синдрому залежності від алкоголю) не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За положенням ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Погоджуючись з судовим рішенням, апеляційний суд на вказане уваги не звернув, не врахував, що позивач є спадкоємцем за законом, а відтак має право на оспорювання правочинів та не позбавлений права на звернення з заявою в порядку ст. 1272 ЦК України.

Викладене свідчить про передчасне постановлення ухвали про залишення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного сулу м. Києва від 17 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська