У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна», філії Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» в м. Одесі про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «АІСЕ Україна», філії ПрАТ «АІСЕ Україна» в м. Одесі про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що після розірвання угоди від 14 травня 2007 року № 167102, укладеної між сторонами, щодо надання відповідачем послуг, предметом яких є придбання автомобіля в системі придбання в групах, позивачу не повернуто кошти, які були сплачені ним на виконання цієї угоди.

Посилаючись на ст. ст. 653, 1212 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «АІСЕ Україна» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 43 354,78 грн. Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ПрАТ «АІСЕ Україна» просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки угода була розірвана за ініціативою позивача, то відповідач повинен повернути позивачу суму сплачених ним чистих внесків

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Чинним законодавством України презумується добросовісне користування сторонами правочину своїми правами.

Установлено, що 14 травня 2007 року між сторонами укладено угоду № 167102 про надання послуг, спрямованих на придбання позивачем автомобіля через систему «Автоплан», опис діяльності якої відображено у Правилах діяльності системи «Автоплан» (додаток № 2 до угоди).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 угоди учасник системи при підписанні угоди повинен сплатити вступний внесок, а після отримання повідомлення про надання йому права на отримання автомобіля, сплатити плату за право на отримання автомобіля у розмірі, передбаченому у додатку № 1 до угоди відсотку від поточної ціни автомобіля, що діє на момент здійснення кожного з платежів.

Крім того, учасник повинен сплачувати щомісячно повні внески, включаючи чисті внески (частина повного внеску, за рахунок якого фірма здійснює оплату ціни автомобіля, та розмір якоговизначається шляхом ділення ціни автомобіля на кількість внесків, зазначену у графі внесків), а також інші внески, передбачені угодою.

Згідно зі ст. 16.1 додатка № 2 до угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, може розірвати угоду за власним бажанням, про що повинен повідомити у письмовій формі.

04 липня 2011 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання угоди та повернення сплачених внесків;

Відповідно до п. 16.4.3 ст. 16 додатка № 2 до угоди відповідач може здійснити повернення сплачених чистих внесків учаснику, що розірвав угоду, тільки по закінченні графіка внесків групи, до якої він належав. У цьому випадку здійснюється повернення тільки чистих внесків, сплачених учасником, що розірвав угоду, відповідно до ціни автомобіля, що діяла в місяці, коли такий учасник повідомив АІСЕ про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі двох цілих чистих внесків.

Відповідно до п. 16.4 додатку № 2 до угоди із фонду для повернення коштів АІСЕ повертає зазначені кошти, дотримуючись наступних пріоритетів:

згідно з п. 16.4.1 у першу чергу повертаються кошти учаснику системи, який розірвав угоду з причин отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття статусу безробітного, належним чином засвідченого центром зайнятості, і який надав АІСЕ необхідні підтверджуючі документи. При цьому статус безробітного розглядається як пріоритет для повернення коштів за умови, що в момент підписання угоди учасник системи мав офіційну роботу відповідно до записів у трудовій книжці, і статус безробітного було надано учаснику системи не пізніше, ніж через 4 (чотири) місяці після звільнення з останнього місця роботи відповідно записів у трудовій книжці. Учасник системи має надати АІСЕ відповідні документи, вказані останньою, протягом 30 календарних днів з моменту виникнення таких обставин. Учасник системи отримає сплачені ним Цілі Чисті внески та/або Половинні Чисті внески відповідно до поточної ціни автомобіля без будь-яких відрахувань;

потім повертаються кошти тим учасникам системи, які розірвали угоду, не посилаючись на зазначені обставини. В такому випадку пріоритет надається тому учаснику системи, який першим подав АІСЕ письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками системи, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим (п. 16.4.2);

потім повертаються кошти тим учасникам системи, які не одержали право на отримання автомобіля і з якими АІСЕ розірвала угоду внаслідок несплати ними трьох або більше послідовних або вибіркових повних внесків. Повернення коштів таким учасникам системи відбувається у розмірі, визначеному в ст. 16 п. 16.3 цих Правил (п. 16.4.3).

Відповідно до п. 16.4.2 ст. 16 додатку № 2 до угоди пріоритет надається тому учаснику системи, який першим подав АІСЕ письмову заяву про розірвання угоди і ця подія - настання черги - має неминуче настати.

Отже, угодою передбачено порядок повернення коштів.

Листом відповідача від 31 грудня 2010 року позивачу було повідомлено, що угоду розірвано у зв'язку з невиконанням позивачем умов угоди відповідно до ст. 5 угоди та ст. ст. 5, 17 п.17.4 додатку № 2 до угоди, та зазначено, що повернення чистих внесків буде здійснюватись відповідно до п. 16.4.3 ст. 16 додатку № 2 до угоди.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не надав оцінки доводам відповідача про те, що черговість та порядок повернення коштів прямо передбачено умовами укладеної між сторонами угоди; не перевірив та в рішенні не вказав, чи не порушить права інших учасників, які стоять в черзі на повернення чистих внесків перед позивачем, передчасне повернення позивачу коштів з фонду для повернення; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова