Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/8287/15-ц
Номер провадження2/711/175/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.06.2008р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2301/0608/71-1017, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 48000 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 06.06.08р. по 05.06.2038р.

25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (реєстр №1306.1307), відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за вказаним договором кредиту від 06.06.2008р. іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки №2301/0608/71-1017-Z-1 від 06.06.2008р. передав в іпотеку нерухоме майно квартиру №31, що по вул.. Благовісна (Жовтнева), будинок №180 в м. Черкаси.

Також зазначено, що позичальник ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в т.ч. й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов»язань згідно з умовами кредитного договору. Однак, зобов»язання не виконані і за розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 17.11.2015р. загальний розмір боргу становить 1422132грн. 11коп., з яких: 48877,24 доларів США борг по тілу кредиту (за курсом НБУ на 17.11.15р. 1долар США складає 23,207025грн.), що еквівалентно 1130814грн. 28коп., в т.ч. прострочена заборгованість по тілу кредиту 580,93 доларів США; 9407,97 доларів США прострочена заборгованість по процентам, що еквівалентно 218330грн. 99коп.; 69893грн. 73коп. пеня за прострочку сплати кредиту та процентів за період з 18.11.2014р. по 17.11.2015р.; 4093грн. 11коп. 3% річних відповідно до ст. 625ЦК України за несвоєчасно сплачений кредит та проценти.

Таким чином, позивач просить суд в рахунок вказаної заборгованості, яка має місце станом на 17.11.2015р., за кредитним договором від 06.06.2008р. звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_1 квартиру №31, що по вул.. Благовісна (Жовтнева), 180 в м. Черкаси, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк»; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру, загальною площею 32,5кв.м.; судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Дельта Банк» за довіреністю ОСОБА_3 повністю підтримав заявлені позовні вимоги, з врахуванням уточнень, що надійшли до суду 03.12.2015р., і просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 заперечували проти позову в повному обсязі і просили відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 за довіреністю. ОСОБА_5 також просив відмовити у задоволенні позовних вимог, враховуючи подані 03.12.2015р. уточнення.

В судове засідання третя особа ОСОБА_2 не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, враховуючи уточнення від 03.12.2015р., підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 06.06.2008р. між ВАТ «Сведбанк» та позичальником ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2301/0608/71-1017, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 48000 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 06.06.08р. по 05.06.2038р., яка не змінювалась. Факт отримання грошових коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 06.06.2008р. і не оспорюється відповідачем.

Кредит надається позичальнику лише після: надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 10% вартості об»єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу квартири; виконання позичальником умов п.3.11 цього договору; укладання іпотечного договору про іпотеку об»єкта нерухомості, зазначеного у п.1.4 цього договору (п.1.1 кредитного договору). Відповідно до п.п.1.2, 1.4 договору, кредит надається банком у готівковій формі через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у нацвалюту України та/ внесення коштів в нацвалюті України на користь ОСОБА_6 в оплату за договором купівлі-продажу квартири №31, що по вул.. Благовісна (Жовтнева), 180 в м. Черкаси.

Умова погашення заборгованості, сплати процентів і комісій передбачено розділом 3 кредитного договору, зокрема по черговості: кошти вносяться в першу чергу на сплату процентів та комісій, потім на погашення (повернення) кредиту, потім на сплату нарахованої неустойки, потім на відшкодування збитків у зв»язку з порушенням умов цього договору. При наявності простроченої заборгованості за цим договором кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов»язання за цим договором, зараховуються з додержанням черговості: на погашення простроченої заборгованості за процентами, на погашення простроченої заборгованості за комісіями; на погашення простроченої заборгованості за кредитом. Після виконання позичальником прострочених зобов»язань, передбачених цим абз. п.3.5 даного договору, кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов»язання за цим договором, зараховуються з додержанням черговості, передбаченої першим абз. цього пункту договору (п.3.5).

Порядок зарахування платежів визначено п.3.6 кредитного договору. Пунктом 10.3 договору визначено поняття «банківський день». Також договором передбачено право банку дострокового стягнення заборгованості.

Відповідно до розділу 8 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом а/або строків сплати процентів за користування кредитом, позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Оплата пені здійснюється в національній валюті України по встановленому НБУ офіційному курсу гривні до відповідної іноземної валюти, в якій надається кредит, на день сплати пені/штрафу.

Крім того, п.8.3 договору передбачено, що позичальник свідчить, що його дружина згодна з укладанням цього договору та з отриманням кредиту, який отримується позичальником в інтересах сім»ї. На підтвердження цього дружина позичальник надає банку письмову заяву про таку згоду.

Відповідно до п.10.5 договору, банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов»язання по цьому договору, а також по угодам, пов»язаним із забезпеченням повернення кредиту третій особі без згоди позичальника.

Як зазначено у п.10.10 договору, сторони цього договору погодили, що з укладанням цього договору вони досягли згоди з усіх цього істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

20.01.2010р. між сторонами укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 06.06.2008р., за умовами якого, починаючи з 10.03.2010р. позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих за п.3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 467,25 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10-го числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Крім того, змінено порядок погашення заборгованості за кредитним договором, в т.ч. черговості (п.3.1.3-3.1.9 договору).

Розділом 5 договору від 20.01.2010р. визначено обов»язки позичальника, в т.ч. забезпечити своєчасну сплату ануїтет них платежів, передбачених цим договором шляхом забезпечення наявності на рахунку, що у п.3.1.3, грошових коштів у сумі, достатній для здійснення таких платежів, до настання терміну їх сплати. Також розділом 8 передбачено відповідальність сторін.

Пунктом 9.3 договір від 20.01.2010р. визначено, що у випадку невиконання позичальником зазначеної у п.9.2 цього договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п.9.2 договору, банк має право звернути стягнення за предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, в т.ч. та/або пред»явити позов у відношенні позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього договору, з будь-якого майна позичальника.

Крім того, 21.01.2010р. між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору від 06.06.2008р., за умовами якого сторони визначили, що на дату укладання цього договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 45473 доларів США; розмір простроченої заборгованості за кредитом на дату укладання цього договору складає 1729 доларів США; розмір простроченої заборгованості по процентах за кредитом на дату укладання договору №2 складає 2616,93 доларів США, в т.ч. нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом; розмір строкової заборгованості по процентах за кредитом складає 300,63 доларів США.

Отже, сторони домовились, що розмір строкової заборгованості за кредитом складає 49818,93 доларів США. Крім того, викладена нова редакція п.3.1.1 кредитного договору щодо розміру ануїтетного платежу 512,85 доларів США у читко встановлений цим договором термін 10-го числа кожного сінця та в день закінчення кредитного договору.

Дружина позичальника ОСОБА_2, яка є третьою особою по справі, дала згоду на укладання її чоловіком ОСОБА_1 цього договору, що засвідчено її підписом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за вказаним договором кредиту від 06.06.2008р. іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки №2301/0608/71-1017-Z-1 від 06.06.2008р. передав в іпотеку ПАТ «Сведбанк» нерухоме майно квартиру №31, що по вул. Благовісна (Жовтнева), будинок №180 в м. Черкаси, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом 06.06.2008р., реєстр №2944557.

Також в договорі іпотеки зазначено (п.4), що дружина іпотекодавця згодна з укладанням цього договору та його умовами, на підтвердження чого надала заяву, що посвідчена нотаріусом.

За п.10.3 іпотечного договору, іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.11 та п.12 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов»язання повністю або частково, в т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, суму процентів за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, в т.ч. у випадку одноразового прострочення основного зобов»язання. При настанні таких випадків, іпотекодержатель направляє іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов»язання та зобов»язань, передбачених договором та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишена без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору. За вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в т.ч. за рішенням суду.

Пунктом 12.3 іпотечного договору визначено, що згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору: 12.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання у порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону у випадку задоволення вимог іпотекодерждателя, шляхом використання, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений на здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

08.09.2008р. між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до іпотечного договору від 06.06.2008р.

21.01.2010р. між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень №2 до договору іпотеки від 06.06.2008р., посвідчений нотаріусом за №9036.

Судом встановлено, що нотаріусом 06.06.2008р. перевірено факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі і посвідчено підпис ОСОБА_2 у заяві про те, що остання дає згоду на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_1 майнових прав на квартиру №31, що по вул.. Благовісна (Жовтнева) 180 в м. Черкаси, набутої ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі за ціною та на умовах на його /її розсуд і не заперечує проти отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 48000 доларів США від ВАТ «Сведбанк» (реєстр №9035).

Крім того, ОСОБА_2 надала згоду ОСОБА_1 своєму чоловікові на укладання договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 06.06.2008р., і заявила, що такий правочин відповідає інтересам сім»ї і погодилась з тим, що умови договору про внесення змін та доповнень (у т.ч. і сума договору) визначались її чоловіком самостійно. Дана згода посвідчена нотаріусом, реєстр №1463.

17.08.2015р. ПАТ «Дельта Банк» направив позичальнику ОСОБА_1 рекомендованим листом вимогу щодо виконання зобов»язання за кредитним договором від 06.06.08р. та зазначено про наслідки, - у разі невиконання цієї вимоги банк розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Між тим, вказана вимога залишена без реагування.

За даними звіту про оцінку від 15.02.2016р. вартість квартири №31, що по вул. Благовісна (Жовтнева), 180 в м. Черкаси на час розгляду справи становить 329305грн. 00коп.

Відповідно до рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.12.2015р. вказану квартиру визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по ? частини цієї квартири. Дане рішення набрало законної сили.

Як встановлено під час розгляду даної справи, ОСОБА_2 не зареєструвала право власності на ? частини квартири відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також судом встановлено, що 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (реєстр №1306.1307), відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до акту приймання-передачі до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р., до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за зобов»язаннями за кредитним договором та іпотечним договором від 06.06.2008р., укладеного із ОСОБА_1

Під час розгляду справи позивачем надано до суду довідку-розрахунок заборгованості, який містить відомості про дату, розміри сплати коштів боржником на погашення заборгованості, в т.ч. по тілу кредиту, процентам, пені. Встановлено, що з 09 серпня 2014р. ОСОБА_1 грошові кошти на виконання зобов»язання за кредитним договором не вносились. Останній платіж було внесено у розмірі 100 доларів США на сплату процентів, що є меншим ніж фіксований розмір ануїтетного платежу.

Таким чином, судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 порушує умови кредитного договору - не в повному обсязі та несвоєчасно погашає виниклу заборгованість за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 17.11.2015р. має місце загальна заборгованість на суму 1422132грн. 11коп., з яких: 48877,24 доларів США борг по тілу кредиту (за курсом НБУ станом на 17.11.15р. 1 долар США складає 23,207025грн.), що еквівалентно 1130814грн. 28коп., в т.ч. прострочена заборгованість по тілу кредиту 580,93 доларів США; 9407,97 доларів США прострочена заборгованість по процентам, що еквівалентно 218330грн. 99коп.; 69893грн. 73коп. пеня за прострочку сплати кредиту та процентів за період з 18.11.2014р. по 17.11.2015р.

Доводи відповідача ОСОБА_1 та його представника щодо незгоди з розміром заборгованості, невірного застосування позивачем принципу погашення заборгованості по визначеній договором черговості (по тілу, процентам, пені), - не знайшли свого підтвердження. Відповідачем не доведено обставин про те, що ним були здійснені будь-які платежі, але які не були враховані позивачем.

Крім того, встановлено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», за яким з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ ОСОБА_7

Рішенням від 08.04.2015р. №71 тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено з 03.03.15р. по 02.09.15р. включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №181 від 02.10.2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно, уповноваженою особою визначено ОСОБА_7

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору від 06.06.08р. чи іпотечного договору від 06.06.08р., - недійсним чи розірваним.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивачем правомірно визначено відповідальність відповідача за порушення виконання грошового зобов»язання і нараховано 3% річних за прострочення сплати боргу по тілу кредиту та процентам, що становить за період з 18.11.2014р. по 17.11.2015р. - 4093грн. 11коп.

Зазначені обставини та підстави узгоджуються із Правовими позиціями ВСУ (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11), оскільки проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами і нараховуються незалежно від вини боржника.

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ч.2 ЦК).

Отже, виходячи із наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня становить 69893грн. 73коп., яка нарахована з 18.11.2014р. по 17.11.2015р., враховуючи розмір боргу по тілу кредиту та процентах за користування кредитом.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст.573 ч.1ЦК). Відповідно до ст. 576ЦК, - предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Предмет застави залишається у заставодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом.

Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню (ст.577 ч.1ЦК).

Статтею 589 ч.1 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов»язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1, 2 ст. 590ЦК).

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або за рішенням третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави.

Відповідно до Закону «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК, згідно з якою іпотека це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов»язаних з пред»явленням вимоги і звернення стягнення на предмет іпотеки; сплату процентів і неустойки (пені, штрафу); сплату основної суми боргу.

Як визначено у ч.ч.1, 2, 3 ст. 33 згаданого Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо

іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, за аналізом ст. ст. 546, 572, 575, 576 ЦК, ст..ст. 1, 4, 6 ЗУ «Про заставу», ст.ст. 1, 7, 18, 33 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що суть іпотеки (застави) полягає у тому, що кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Тобто право іпотеки це право на чуже нерухоме майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений власного права на це майно. Відчуженням майна є будь-які дії особи, внаслідок вчинення яких така особа у порядку, передбаченому законом, втрачає право власності на майно, що їй належить. За нормами ст. 509 ЦК, під відчуженням необхідно розуміти і взяття на себе зобов'язання, наслідком якого буде втрата такого майна. Таким чином, передача нерухомого майна у заставу (іпотека) є відчуженням. Аналогічний висновок міститься в постанові ВСУ від 25.11.2014 у справі №3-179гс14.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими

наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Статтею 36 Закону передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з

окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням

суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно

до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Статтею 578 ЦК встановлено: майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною другою ст. 6 Закону «Про іпотеку» також визначено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Дані положення ст. 6 поширюються і на спільну сумісну власність. Це підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-96цс13). Отже, Законом «Про іпотеку» передбачається нотаріально посвідчена згода співвласників при передачі в іпотеку майна в цілому, що є у спільній сумісній власності.

Частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що чоловік та дружина розпоряджаються майном, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню, а іпотека як обтяження нерухомого майна державній реєстрації, згода другого з подружжя, згідно із п. 2 ч. 3 ст. 65 СК повинна бути нотаріально засвідчена. Статтею 6 Закону «Про іпотеку» передбачається надання усіма співвласниками згоди на передачу майна в іпотеку. Така передача відбувається шляхом укладення договору іпотеки. Тобто співвласники повинні надати згоду на укладення договору іпотеки. Саме такий порядок надання згоди встановлено ч. 3 ст. 65 СК. Внесення змін до договору іпотеки передбачає зміну його умов, тому ці зміни повинні бути узгоджені зі співвласником майна, а отже, потрібно отримати згоду співвласника й на внесення відповідних змін до договору іпотеки. Оскільки в силу ст. 654 ЦК та ч. 1 ст. 19 згаданого Закону зміни до договору іпотеки вносяться шляхом укладення відповідного договору, що підлягає нотаріальному посвідченню, зазначена позиція узгоджується зі ст. 65 СК, відповідно до якої для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, вимагається письмова нотаріально засвідчена згода другого з подружжя.

Зазначені норми були дотримані під час укладання кредитного договору та іпотечного договір від 06.06.2008р., а також договорів про внесенні до них змін та доповнень, що не заперечується сторонами.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього за позивачем ПАТ «Дельта Банк», - відповідає вимогам ст.16 ЦК України, ст.ст. 33, 36, 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку», а також узгоджується з положеннями п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Ця позиція підтримується й практикою ВСУ, викладеною у справах №6-1568цс15, №6-1912цс15, №3-139гс11/33/14, № 6-124цс13.

Крім того, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не дають підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на цей предмет. Отже, доводи представника третьої особи щодо даного питання, є безпідставними.

Жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову, відповідачем ОСОБА_1 до суду не надано.

Отже, за результатами розгляду даної цивільної справи, з»ясувавши обставини та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому слід в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №2301/0608/71-1017 від 06.06.2008р. в розмірі 1422132грн. 11коп. перед ПАТ «Дельта Банк», - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, - нерухоме майно: квартиру №31, що по вул. Благовісна (Жовтнева), будинок №180 в м. Черкаси, шляхом передачі іпотекодержателю - ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно вказану квартиру.

На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 3654грн. 00коп.

Виходячи із викладеного та, керуючись ст. 65 СК України, ст.ст. 15, 16, 627, 628, 629, 632, 1054, 1050, 1048, 526, 610, 611, 625, 549, 551, 573, 576, 577, 578, 589, 590, 575, 509 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», Правовими позиціями ВСУ, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57-61, 79-88, 174, 209-223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №2301/0608/71-1017 від 06.06.2008р. в розмірі 1422132грн. 11коп. перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, - нерухоме майно: квартиру №31, що по вул. Благовісна (Жовтнева), будинок №180 в м. Черкаси, шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність.

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно квартиру №31, що по вул. Благовісна (Жовтнева), будинок №180 в м. Черкаси.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 3654грн. 00коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_8