УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Маляренка А.В.,Кафідової О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області до ОСОБА_6 про повернення надміру сплачених коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Управління, далі - УСЗН Первомайської РДА) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про повернення надмірно сплачених коштів.

Позивач зазначав, що ОСОБА_6 13 вересня 2012 року звернулася до Управління із заявою про призначення її сім'ї державної соціальної допомоги як малозабезпеченій, указавши, що додаткових доходів, крім заявлених, не отримує. Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» відповідач має право на такий вид державної допомоги як малозабезпечена сім'я, що має середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї. Згідно з поданою заявою та декларацією про доходи їй було призначено державну соціальну допомогу.

Допомога призначалася двічі, відповідно до поданих заяв від 31 травня 2013 року та 17 лютого 2014 року. У довідках сільської ради про склад сім'ї було вказано, що відповідач земельного паю не має.

Під час чергового звернення ОСОБА_6 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у довідці сільської ради від 08 вересня 2014 року було вказано, що заявник має земельну частку (пай), а при спілкуванні з останньою було встановлено, що вона ще в 2007 році успадкувала частину земельного паю площею 2,28 га, який передала приватному сільськогосподарському підприємству «Ніко» в довгострокову оренду до 31 грудня 2056 року.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї (крім сімей, що складаються лише з дітей та осіб, які досягли 65 річного віку, або є інвалідами, та сімей, в яких є діти-інваліди) є земельна ділянка площею понад 0,60 га, крім випадків, коли така земельна ділянка з незалежних від сім'ї причин не приносить дохід. Сім'я ОСОБА_6 до таких сімей не відноситься.

При виявлені цього факту Управління запропонувало відповідачеві добровільно повернути надміру виплачені кошти за вказаний період на загальну суму 18 023 грн 46 коп., але остання відмовилась, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2015 року, позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача надмірно виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 18 023 грн 46 коп.; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2015 року скасовано та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від 30 березня 2016 року, справа № 6-495цс16, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду касаційної інстанції.

У вказаній вище Постанові Верховний Суд України дійшов правових висновків, що відповідно до ч. 4 ст. 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом, отже можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

У випадку, що розглядається, позов заявлено про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки, і, на думку позивача, були набуті нею безпідставно, що свідчить про приватноправовий, а не публічний характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Отже, у справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить касаційний суд скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2015 року і ухвалити у справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 у вересні 2012 року, травні 2013 року та лютому 2014 року зверталася із заявами про призначення соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї та надала декларації про доходи та майновий стан, у яких у розділі V зазначила про відсутній у неї земельних ділянок, земельних та майнових паїв (а. с. 7, 11, 14).

Рішеннями УСЗН Первомайської РДА від 14 вересня 2012 року, 01 червня 2013 року та 18 лютого 2014 року ОСОБА_6 призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї, яку вона отримувала у період з 01 вересня 2012 року по 28 лютого 2013 року, з 01 травня по 31 жовтня 2013 року, та з 01 лютого по 31 липня 2014 року (а. с. 9, 13, 17).

За вказаний період відповідач отримала 18 023 грн 46 коп. соціальної допомоги (а. с. 49).

Разом з тим, відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки від 19 жовтня 2010 року ОСОБА_6 належать земельні ділянки площею 0,20 га та 2,08 га в межах території Лисогірської сільради (а. с. 21, 22).

17 грудня 2007 року ОСОБА_6 передала належні їй ділянки в оренду приватному сільськогосподарському підприємству «НІКО» зі сплатою орендної плати у розмірі 2 % від нормативної грошової оцінки землі (а. с. 23-24).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» від 01 червня 2000 року № 1768-III (далі - Закон) державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям є щомісячною допомогою, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї, що є нижчим від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом, визначено Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок).

Як зазначено вище, відповідно до положень абз. 4 п. 10 Порядку, що кореспондуються з положеннями абз. 5 ч. 1 ст. 7 Закону, соціальна допомога не призначається у разі, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї (крім сімей, що складаються лише з дітей та осіб, які досягли 65-річного віку або є інвалідами I та II групи, та сімей, в яких є діти-інваліди) є земельна ділянка площею понад 0,6 га, крім випадків, коли така земельна ділянка з незалежних від сім'ї причин не приносить дохід.

За правилами ч. 4 ст. 7 Закону та пункту 28 Порядку, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення припиняють виплату допомоги, визначають обсяг надміру виплачених коштів, встановлюють строки їх повернення, про що повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї, а у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до обмежень, встановлених абз. 5 ч. 1 ст. 7 Закону, належність на праві власності ОСОБА_6 земельної ділянки, розмір якої складає 2,28 га, перешкоджала призначенню їй державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї.

Безпідставно отримані ОСОБА_6 18 023 грн 46 коп. соціальної допомоги, на переконання судів, підлягають поверненню до державного бюджету відповідно до ст. ст. 1212, 1214 ЦК України та ч. 4 ст. 7 Закону, п. 28 Порядку.

Перевіряючи в межах вимог ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не прийняв до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 на те, що земельними ділянками вона фактично не володіє з 2007 року та орендну плату не отримує, оскільки за змістом абз. 5 ч. 1 ст. 7 Закону та п. 28 Порядку, цей факт має правове значення лише у випадку, коли така земельна ділянка не приносить дохід з незалежних від сім'ї причин. Натомість, ОСОБА_6 особисто розпорядилась земельними ділянками, передавши їх в оренду третій особі та на власний розсуд видала довіреність ОСОБА_7 (а. с. 25), який отримував належну їй орендну плату (а. с. 27-29).

Апеляційний суд дійшов висновків, що правових підстав для отримання ОСОБА_6 державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї у період 2012-2014 років не вбачається, як наслідок, дійшов висновків, що судом першої інстанції ухвалено у справі законне і обґрунтоване судове рішення.

Доводи касаційної скарги щодо безпідставності заявленого позову були предметом дослідження при розгляді справи і судами враховувалися при ухваленні у справі судових рішень.

Оскаржувані в касаційному порядку судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова А.В. Маляренко О.В. Ступак