У х в а л а

іменем україни

29 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Управління служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про визнання батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він з 2001 року до початку 2010 року проживав однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. У 2006 році у них народився син ОСОБА_4. Під час реєстрації новонародженого, за заявою ОСОБА_3, в актовому записі у графі «Батько» батьком було вказано ОСОБА_5 з метою отримання державної грошової допомоги одиноким матерям. Встановлення батьківства йому потрібно для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні та опікуванні, можливості оздоровлення та спільного відпочинку з сином.

Позивач просив визнати його батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати відповідача не перешкоджати йому виховувати ОСОБА_4, визначити час його спілкування з ОСОБА_4 у будні дні з 17-00 до 21-00 години, у вихідні та святкові з 08-00 до 20-00 години; внести відповідні змін до актового запису про народження ОСОБА_4: в графі «відомості про батька» вказати батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець міста Харкова.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що пояснення сторін, показання свідків та надані сторонами фотознімки дають підстави визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, суд першої інстанції врахував, що за клопотанням ОСОБА_3 судом було двічі призначено судово-генетичну експертизу та постановлено ухвалу про її привід на проведення такої експертизи, але вона до експертної установи із дитиною не з'явилася.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

І.К. Парінова