Провадження № 22-ц/783/3687/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів:Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянта - ОСОБА_4, її представника -

ОСОБА_5, відповідача - ОСОБА_6,

його представника - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа: Шевченківський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа: Шевченківський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи.

Вказує, що починаючи з березня 2015 року і до цього часу відповідач не проживає у спірному будинку, що підтверджується відповідними актами ЛКП «Північне 411» та показаннями свідків. Крім того, спірний будинок належить їй на праві власності, а тому відповідач, не бажаючи добровільно виписатись з будинку, порушує гарантоване їй державою та Конституцією України право вільно розпоряджатись своєю власністю. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта - ОСОБА_4, її представника -ОСОБА_5 в підтримання доводів апеляційної скарги, відповідача- ОСОБА_6 та його представника - ОСОБА_7 на її заперечення,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4, згідно договору дарування 2/3 частин одноквартирного будинку від 15.01.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Бігальською М.-М.Ю. за №1-59 та свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на будинок від 04.02.1997 року є власником будинку АДРЕСА_1

З довідки ЛКП «Північне-411» від 22.01.2015 року №52 вбачається, що загальна житлова площа будинку АДРЕСА_1. і у ній 15.04.2003 року, як член сім'ї, зареєстрований ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 - чоловік ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 16.02.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, зареєстрований 02.03.2002 року у Корничівській сільській раді Самбірського району Львівської області, актовий запис №1.

Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.13 Конституції України власність зобов'язує. Зокрема, право власності не повинно використовуватись на шкоду людині. Тому право власності на житло охороняється законом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки).

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, непроживання у жилому приміщенні понад встановлений законом строк лише без поважних причин, дає підстави для визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що підтверджується його зверненнями до ЛКП.

Актами ЛКП «Північне-411» від 23.03.2015 року, 21.04.2015 року, 18.06.2015 року, 10.09.2015 року, 19.10.2015 року, 21.12.2015 року, 12.01.2016 року, 14.03.2016 року, 18.05.2015 року та 01.02.2016 року встановлено, що ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 не проживає (а.с. 6-9, 43-48).

Відтак, надані позивачкою вищевказані акти не є доказом відсутності відповідача у спірному житловому будинку понад один рік, оскільки такі не свідчать про те, що з часу розірвання шлюбу та на час звернення позивача до суду 28.12.2015 року, відповідач повністю не проживав у будинку понад один рік без поважних причин.

Крім того, як вбачається з заперечення відповідача та підтверджено ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду, він з поважних причин не проживає у житловому будинку позивача. Зокрема, причиною є те, що позивачка його не впускає до спірного житлового приміщення.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем обґрунтовано спростовані твердження позивача, тому правильно визнав позовні вимоги безпідставними та відмовив у їх задоволенні.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були належним чином досліджені судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.