Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Фаловської І.М.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно наказу від 12 вересня 2014 року вона була прийнята на роботу до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі - ПАТ «КБ «Південкомбанк») на посаду керівника служби по роботі з персоналом. За наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» від 26 вересня 2014 року всі працівники банку були попереджені про наступне звільнення з роботи 26 листопада 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із запровадженням процедури ліквідації банку та у зв'язку з скороченням штату чисельності працівників. Згідно наказу від 25 листопада 2014 року позивач була звільнена з роботи 26 листопада 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. ОСОБА_3 вважала своє звільнення незаконним, оскільки за період від 26 вересня до 26 листопада 2014 року їй не було запропоновано будь-якої іншої роботи, хоча у штатному розкладі банку за вказаний період було відкрито дев'ять нових посад. Крім того, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» було прийнято рішення щодо відкриття посади заступника керівника служби по роботі з персоналом та прийняття на вакантну посаду нового працівника.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила визнати наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» від 25 листопада 2014 року про звільнення її з 26 листопада 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити її на посаді з часу незаконного звільнення; стягнути з ПАТ «КБ «Південкомбанк» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2014 року до 25 лютого 2015 року у розмірі 53 319,42 грн. та 6 802,80 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 не довела своїх вимог.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що згідно наказу від 12 вересня 2014 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу у ПАТ «КБ «Південкомбанк» на посаду керівника служби по роботі з персоналом.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію було прийнято рішення від 26 вересня 2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк».

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» від 26 вересня 2014 року всі працівники банку були попереджені про наступне звільнення з роботи 26 листопада 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із запровадженням процедури ліквідації банку та у зв'язку зі скороченням штату чисельності працівників.

26 вересня 2014 року ОСОБА_3 була ознайомлена з попередженням про наступне звільнення.

Згідно наказу від 17 жовтня 2014 року з 17 жовтня 2014 року введено в штатний розклад посаду «провідний юрисконсульт» відділу правового супроводження судових спорів Управління правового супроводження діяльності банку юридичного департаменту та прийнято на дану посаду ОСОБА_4

Згідно наказу від 04 листопада 2014 року з 04 листопада 2014 року введено в штатний розклад посаду «головний юрисконсульт» юридичного департаменту та прийнято на дану посаду ОСОБА_5

Відповідно до наказу від 14 листопада 2014 року з 17 листопада 2014 року були внесені зміни до штатного розпису, яким введено в штатний розклад посади «юрисконсульт» юридичного департаменту та посаду «заступник керівника служби» служби по роботі з персоналом.

Згідно наказу від 25 листопада 2014 року ОСОБА_3 була звільнена з роботи 26 листопада 2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте, попередження про наступне звільнення позивача не містить відомостей про наявність чи відсутність вказаних посад на підприємстві (а. с. 4).

Разом з тим, наказом від 22 вересня 2014 року до штатного розпису ПАТ «КБ «Південкомбанк» з 17 листопада 2014 року внесено зміни та введено нові посади, зокрема, юрисконсульт юридичного департаменту та заступник керівника служби по роботі з персоналом (а. с. 30).

Проте, у наказі про скорочення штату та чисельності працівників від 26 вересня 2014 року відсутні відомості про наявність чи відсутність вакантних посад (а. с. 33).

Отже, відповідач не виконав вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Безпідставним є посилання підприємства у запереченнях на позовну заяву (а. с. 51-52), що ОСОБА_3, будучи керівником служби по роботі з персоналом, в обов'язки якої згідно посадової інструкції (а.с. 48-49) входило найм, звільнення та переведення працівників, повинна була сама запропонувати собі роботу. Оскільки пропозицій від ОСОБА_3 щодо переведення себе на іншу посаду не надходило, то підприємство зробило висновок, що будь-яка посада, яка була вільною у банку на час звільнення, позивача не зацікавила.

Такі твердження не ґрунтуються на нормах права та є безпідставними, оскільки у порушення статей 42, 49-2 КЗпП України матеріали справи не містять відомостей, що роботодавець запропонував працівникові всі інші вакантні посади (іншу роботу), які з'явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, або доказів, що такі посади (інші роботи) відсутні.

Разом з тим, позивач не могла запропонувати сама собі вакантні посади, оскільки було призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк», яка і повинна була виконати вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи, лише обмежився висновком, що позивач не довела своїх позовних вимог, та залишив поза увагою презумпцію вини роботодавця в трудових правовідносинах.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню за направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Фаловська

Судді: О.В. Закропивний

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кадєтова

С.О. Карпенко