У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Закропивний О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про повернення безпідставно набутого майна,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив стягнути із ОСОБА_3 грошові кошти із врахуванням індексу інфляції та процентів за користування чужими коштами на рівні облікової ставки Національного Банку України в сумі 178 656 грн 94 коп., а також 7 878 грн 47 коп. - 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у листопаді 2011 року до нього звернулась ОСОБА_3, з проханням надати їй грошові кошти на певний час для придбання квартири у місті Першотравенську Дніпропетровської області. Позивач погодився дати їй гроші на певний час з такою умовою, що вона поверне гроші в тому ж розмірі, та сплатить відсотки за користування грошима (без зазначення його розміру) за першою його вимогою. Довіряючи відповідачу, він не став укладати договір позики і навіть не витребував розписки про отримання грошей на певний час.

На виконання цієї домовленості, 8 листопада 2011 року позивач зняв з рахунку в публічному акціонерному товаристві комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») грошові кошти в сумі 43 872 грн 03 коп., які одразу ж переказав на банківський рахунок ОСОБА_3. Крім того, в той же день з банківського рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив переказ на банківський рахунок ОСОБА_3. грошових коштів у розмірі 15 433 грн (що еквівалентно 1 415, 89 євро). Всього 8 листопада 2011 року він переказав на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 59 305 грн.

На початку 2013 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3. з вимогою повернути борг, але вона відмовилась виконувати свої обов'язки по поверненню грошей.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3., третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 59 924 грн, судовий збір в сумі 600 грн, а всього 60 524 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволені позовних вимог з посиланням на те, що звернувшись до суду з вимогами про стягнення переданої відповідачу суми в розмірі 58 400 грн, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки договір позики між сторонами не укладався, а за наведених ним підстав він може звернутися до суду з вимогами в порядку ст. 1212 ЦК України про повернення безпідставно набутих коштів.

З огляду на викладені обставини, просив позов задовольнити та повернути безпідставно набуті кошти.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо необхідності витребування матеріалів справи та їх перевірки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням вимог ст. 60 ЦПК України, ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову про повернення безпідставно набутого майна.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Позивачем не доведено факту укладення з відповідачем договору позики.

Враховуючи те, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, тому суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про повернення безпідставно набутого майна, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ О.В.Закропивний