Ухвала

іменем україни

10 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал» про визнання попередніх договорів купівлі-продажу дійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «КУА «Фінансовий капітал»про визнання попередніх договорів купівлі-продажу дійсними, посилаючись на те, що між ТОВ «КУА «Фінансовий капітал», що діє від власного імені за рахунок та в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду «Гамма Фонд» недиверсифікованого виду закритого типу ТОВ «КУА «Фінансовий капітал» та ОСОБА_1 були укладені попередній договір купівлі-продажу з оплатою через акредитив від 01 березня 2012 року № Р-3-9-25-2(3), згідно з умовами якого (враховуючи додаткові угоди до договору) сторони зобов'язалися укласти в строк до 31 грудня 2020 року договір купівлі-продажу квартири № 120, розташованої на 9 поверсі у секції 3 загальною площею 116,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та попередній договір купівлі-продажу нерухомості від 15 липня 2013 року № Р-78п/1, відповідно до умов якого (з урахуванням додаткової угоди № 1) сторони зобов'язалися в строк до 31 грудня 2020 року укласти договір купівлі-продажу паркувального місця № 78 загальною площею 12,3 кв. м, розташованого на 1-му поверсі в будинку АДРЕСА_1.

Оскільки попередні договори були укладені в простій письмовій формі та не були одразу нотаріально посвідчені, позивач просив визнати договори № Р-78п/1 та № Р-3-9-25-2(3) та додаткові угоди до них дійсними, посилаючись на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договорів та на часткове виконання позивачем умов зазначених договорів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 01 березня 2012 року між ТОВ «КУА «Фінансовий капітал», що діє від власного імені за рахунок та в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду «Гамма Фонд» недиверсифікованого виду закритого типу ТОВ «КУА «Фінансовий капітал» та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу з оплатою через акредитив № Р-3-9-25-2(3) (з урахуванням додаткових угод до цього договору від 13 травня 2013 року № 1 та від 23 квітня 2014 року № 2), згідно з умовами якого сторони зобов'язалися укласти в строк до 31 грудня 2020 року договір купівлі-продажу (основний договір) квартири, будівельний № 3-25-2(3), якій в подальшому було присвоєно № 120, розташованої на 9 поверсі у секції 3, загальною площею 116,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також 15 липня 2013 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу нерухомості № Р-78п/1 (з урахуванням додаткової угоди до нього від 23 квітня 2014 року № 1), відповідно до умов якого сторони зобов'язалися в строк до 31 грудня 2020 року укласти договір купівлі-продажу паркувального місця № 78, загальною площею 12,3 кв. м, яке розташоване на 1-му поверсі вказаного будинку.

Відповідно до ч. 3 п. 4.6 попереднього договору купівлі-продажу з оплатою через акредитив від 01 березня 2012 року № Р-3-9-25-2(3) майнові права на отримання у власність майна, яке відчужується згідно з умовами основного договору, належать продавцю на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів від 01 жовтня 2008 року № А-356, укладеного між продавцем та емітентом цінним паперів, та договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості, укладеного між продавцем та емітентом цінних паперів. Право власності на відчужуване майно переходить до покупця після державної реєстрації основного договору.

Звертаючись з указаним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що попередні договори укладені в простій письмовій формі й не були одразу нотаріально посвідчені, а відповідач ухиляється від такого посвідчення.

Суд, ухвалюючи рішення, зазначав, що як вбачається із цих договорів, вони витікають із договору купівлі-продажу цінних паперів від 01 жовтня 2008 року № А-356, укладеного між ТОВ «КУА «Фінансовий капітал» та емітентом цінних паперів, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк», а також договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості, укладеного між ТОВ «КУА «Фінансовий капітал» та цим емітентом цінних паперів, тобто квартира та паркувальне місце, що є предметом цих договорів, є новоствореним майном та спірні договори в цьому разі укладені відповідно до вимог чинного законодавства, а нотаріальне посвідчення та державна реєстрація нерухомості повинна бути здійснена лише після введення спірного майна до експлуатації та державної реєстрації, а також оплати грошових коштів через акредитив, тобто сторони зобов'язувалися укласти договори купівлі-продажу нерухомого майна (основні договори) саме в майбутньому, що прямо передбачено попередніми договорами купівлі-продажу.

Також позивачем не доведено, що укладення між ним та відповідачем договорів № Р-3-9-25-2(3) та № Р-78п/1 і додаткових угод було спрямоване на настання реальних правових наслідків, а саме: в матеріалах справи відсутні докази того, що відбулося повне або часткове виконання зазначених договорів та додаткових угод.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: П.О. Гвоздик

О.І.Євтушенко

В.І.Мартинюк