Справа №718/175/16-ц
Провадження №2/718/50/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 рокуКіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. В даному будинку проживає і її зять, відповідач по справі. Посилається на те, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, останнім часом почав застосовувати фізичну силу до неї та її дочки. Відповідач жодним чином в утриманні будинку не приймає, завдає значних матеріальних збитків. Проживання разом з відповідачем є нестерпним. Вказує на те, вона неодноразово зверталася в органи внутрішніх справ, однак реагування поліції не впливає на відповідача. На її прохання звільнити приміщення, ОСОБА_2 відмовляє, а тому вона вимушена звернутися в суд з позовом про виселення відповідача, який порушує право на спокійне життя членів сім'ї.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладенні у позові та вказала про те, що відповідач має житло своїх батьків, а тому може звільнити її будинок.

Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у позові повністю, вказуючи на те що він довгий час проживав у будинку позивачки, крім того немає куди піти.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає повному задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.7).

Між сторонами склались конфліктні стосунки.

Згідно копій заяв написаних на адресу Кіцманського ВП, вбачається що ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявою до відділу поліції, щодо вжиття заходів відносно ОСОБА_2, який вчиняє насильство у сім'ї. (а.с. 8-11)

Як вбачається з висновків по матеріалах перевірки, працівниками поліції проведено з ОСОБА_2 бесіду профілактично-виховного характеру та складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП «Насильство в сім'ї» (а.с.12, 15, 17).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Першою протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свою майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно зі ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи наявність неодноразового притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, суд приходить до висновку, що поведінка позивача є обставиною, за якої є неможливим проживання разом з відповідачем, а отже і користування позивачкою своєю власністю.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи обставини справи та ті докази які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем доведені ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у ході судового розгляду в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачем правила сумісного співжиття, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 116, 150, 157 ЖК України; ст.ст. 15, 317, 319, 383, 391 ЦК України; ст. ст. 10, 60, 88, 212- 215 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку по АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк