САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/6913/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_2, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора та Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_2, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора та Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. 1/3 частина домоволодіння №17 по вул. Дитинства у м. Дніпропетровську належала ОСОБА_3 на підставі заповіту від 07.06.1997 року, посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-1101. Також ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20.02.2002 року за №48/27, належала земельна ділянка площею 0,0932 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська по вул. Дитинства №17. Землю передано для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів за №038803. Однак, отримати вказаний Акт на право власності на землю ОСОБА_3 не змогла, оскільки 23.04.2001 року померла. 1/3 частина домоволодіння №17 по вул. Дитинства в м. Дніпропетровську стала належати позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.01.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №1-87. В свою чергу позивачка також не змогла отримати Державний акт на право приватної власності на землю за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дитинства, 17, після смерті ОСОБА_3 оскільки відповідно до діючого законодавства України заборонено отримувати державні акти виписані на померлу особу. На даний час, згідно договору дарування від 19 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого у реєстрі за №1-483, ОСОБА_2, належить на праві приватної власності 1/3 частина домоволодіння №17 по вул. Дитинства в м. Дніпропетровську. Але оформити право власності на спірну земельну ділянку може тільки позивачка, як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_3 Що і змусило позивачку звертатися до суду з даним позовом. Також вважає, що строк для звернення до суду був нею пропущений з поважних причин, оскільки вона дізналася про те, що існує державний акт на право власності на земельну ділянку оформлений на її померлу мати ОСОБА_3 тільки 16.04.2015 року, коли отримала відповідь з управління Держземагенства у м. Дніпропетровську. Позивач просила суд ухвалити рішення яким, поновити їй строк для звернення до суду та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0932 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська по вул. Дитинства у буд. №17 після смерті ОСОБА_3, померлої 23.04.2001 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Представник відповідача - Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та вважала, що позовні вимоги є передчасними, а також, що не всі особи залучені до участі у справі, прохала відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

Представник третьої особи - Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

Беручи до уваги пояснення представників позивача та відповідачів, письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволення позовної заяви з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2001 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

Як вбачається з копії спадкової справі, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла лише позивач ОСОБА_6, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дитинства, 17 (37-51).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 25.04.2015 року відмолено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дитинства, 17 (а.с.46).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обовязку (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 було прийнято Дніпропетровською міською радою 20.02.2002 року, тобто вже після її смерті.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 25, 1218 ЦК України, спірна земельна ділянка не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3, а отже вимоги позивача про визнання за нею право власності в порядку спадкування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 18, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев