Номер провадження: 22-ц/785/4143/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 «Про розірвання договорів довічного утримання (догляду), припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок і присадибну земельну ділянку», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

15.06.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просила розірвати нотаріально посвідчений договір довічного утримання (догляду) від 27.05.2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Волгоградська, 20 у с. Дачне Біляївського району Одеської області, розташований на земельній ділянці площею 0,1313 га.; розірвати нотаріально посвідчений договір довічного утримання (догляду) від 27.05.2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1313 га, розташовану за вищезазначеною адресою; припинити право власності ОСОБА_3 на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами та вказану земельну ділянку, розташовані за вищезазначеною адресою; визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Волгоградська, 20 у с. Дачне Біляївського району Одеської області, який складається з одного черепашникового житлового будинку загальною площею 91,00 кв.м, житловою площею 53,70 кв.м, позначеного на схематичному плані літерою «А», та надвірних споруд: «Б» - сарай, «В» - літня кухня, «І» - цистерна, «II» - колодязь, «1» - огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,1313 га.; визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,1313 га., розташовану за вказаною адресою, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0753; визначити порядок виконання рішення суду, вказавши, що воно є підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з адреси вказаного будинку, що здійснюється територіальним підрозділом Державної міграційної служби України чи іншим органом реєстрації місця проживання та місця перебування осіб; розподілити судові витрати між сторонами, присудивши з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 понесені останньою і документально підтверджені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилалась на те, що відповідачем зобовязання за вищевказаними договорами довічного утримання (догляду) від 27.05.2012 року не виконуються або виконуються не належним чином, що є підставою для розірвання даних договорів.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову та просили відмовити, надавши письмові заперечення, відповідно до яких відповідач посилається на те, що доводи позивача є абсолютно незаконними та необґрунтованими, оскільки він є власником і жодним чином не перешкоджає їй засаджувати земельну ділянку тими культурами, які їй подобаються, позивачу було виділено окрему кімнату для проживання і в неї необмежений доступ до приміщень загального користування. Також вказує, що у позивача немає підтверджень того, що він не сплачує грошову суму яка передбачена договорами довічного утримання.

Третя особа позов не визнала, пояснивши, що позовні вимоги не обґрунтовані, так як позивачу виділено окрему кімнату, періодично її забезпечували продуктами харчування.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.03.2016 року позов ОСОБА_2 задоволений частково: розірваний договір довічного утримання (догляду) від 27.05.2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Волгоградська, 20 у с. Дачне Біляївського району Одеської області, розташований на земельній ділянці площею 0,1313 га., який посвідчено ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Одеської області та зареєстровано в реєстрі за № 1284; розірваний договір довічного утримання (догляду) від 27.05.2012 року відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1313 га., розташовану по вул. Волгоградська, 20 у с. Дачне Біляївського району Одеської області, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який посвідчено ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Одеської області та зареєстровано в реєстрі за № 1287; припинено право власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та припинено право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку; стягнуто с ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 8619,15 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

05.04.2016 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, а також посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апелянт оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні її вимог щодо визначення порядку виконання рішення суду, вказавши в рішенні, що воно є підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з адреси спірного будинку, що здійснюється територіальним підрозділом Державної міграційної служби України чи іншим органом реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому колегія суддів виходячи із положень ч.1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом установлено у справі такі обставини та відповідні ним правовідносини.

27 травня 2012 року ОСОБА_2 уклала з відповідачем ОСОБА_3 (далі також «набувач») договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 1284. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Волгоградська, 20, у с. Дачне Біляївського району Одеської області, розташований на земельній ділянці площею 0,1313 га. Взамін цього набувач ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок забезпечувати її утриманням та доглядом довічно, зберігаючи у безкоштовному довічному користуванні зазначений житловий будинок. (а.с. 14).

Крім того, у цей же день ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 інший договір довічного тримання (догляду), який також нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 1287. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 передала у власність набувачеві ОСОБА_3 належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1313 га, розташовану за адресою: вул. Волгоградська,20, у с. Дачне Біляївського району Одеської області, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (далі - присадибна ділянка). Взамін цього ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок забезпечувати її утриманням та доглядом довічно, зберігаючи у її безкоштовному довічному користуванні зазначену земельну ділянку. (а.с. 23)

Так, відповідно до п.1 Договору-1 набувач ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок зберігати у безкоштовному довічному користуванні вищезазначений житловий будинок. Отже, у даному випадку Договором-1 ОСОБА_2 надано право користування усім житловим будинком, яке може здійснюватися шляхом фактичного проживання в будинку, користування всіма приміщеннями житлової будівлі (літ. «А») та надвірними спорудами, відображеними в технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленому 6.06.2008р. КП «Одеське МБТІтаРОН». (а.с. 15-19).

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Судом встановлено, що з липня 2013 року більшу частину помешкання фактично займає відповідач ОСОБА_3, що підтверджується довідкою про склад сімї та прописку від 17.04.2015 року № 1058, виданою виконкомом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, а також актом від 22.04.2015 року, складеним депутатом Дачненської сільської ради ОСОБА_8 у присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, який затверджено Дачненським сільським головою ОСОБА_11 (а.с. 20,21).

Наведені факти підтверджені документально і сторонами у судовому засіданні не заперечувались.

Тому суд першої інстанції вважав, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження належного, повного виконання умов даного спірного договору. Оскільки твердження представника відповідача щодо надання коштів у необхідному розмірі жодними доказами не підтверджено, у той час як оплата ним комунальних послуг не можуть бути достатніми в сенсі розуміння умов укладеного між сторонами договору. ОСОБА_2 змушена була проводити необхідний ремонт окремих елементів вищезазначеного житлового будинку за свій рахунок. Так, у квітні 2014 року ОСОБА_2 за свій рахунок проведено заміну двох вікон вказаного житлового будинку, встановлених в житловій кімнаті площею 9,6 кв.м, позначену на плані цифрами «1-3», яку вона займає (копія рахунку від 10.04.2014 р. на суму 1780 грн., за яким позивачкою сплачено грошові кошти у зв'язку із заміною двох вікон (а.с. 22).

Окрім того, передбачений п.6 Договору-1 та п.10 Договору-2 обовязок набувача по наданню ОСОБА_2 довічного утримання та догляду у вигляді матеріального забезпечення у розмірі 150 грн. щомісячно (тобто 300 грн. щомісячно сукупно за двома договорами) виконується набувачем ОСОБА_3 лише частково (неповною мірою).

Так, протягом двох років (з червня 2012 року до липня 2014 року включно) ОСОБА_3 взагалі не надавалось ОСОБА_2 матеріальне забезпечення у розмірі 300 грн. Щомісячно. Тобто у цей період свої обов'язки за договорами набувачем не виконувались ні повністю, ні частково. У подальшому після неодноразових наполегливих вимог про необхідність виконання набувачем своїх обов'язків за договорами, починаючи з серпня 2014 року до теперішнього часу матеріальне забезпечення у розмірі близько 300 грн. надавалось ОСОБА_3 неповною мірою (не кожний місяць та не у повному обсязі). Вказані обставини відповідачем у ході розгляду справи не були спростовані.

Крім того, згідно наданої позивачкою медичної документації, вона потребує лікуванню від цілого ряду захворювань та витратила кошти на діагностику захворювань і придбання ліків.

За таких обставин, передбачений п.6 Договору-1 та п.10 Договору-2 обовязок набувача по забезпеченню відчужувача необхідною медичною допомогою мав виконуватись відповідачем шляхом забезпечення позивача необхідними лікарськими засобами та виробами медичного призначення, зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_2 не має права на їх пільгове придбання. Крім того, у разі коли виникала така необхідність, відповідач мав забезпечити позивачці оплату вартості проведення медичних досліджень її організму комерційними закладами охорони здоровя, якими відповідні дослідження проводяться на платній основі.

Отже, районний суд дійшов висновку про те, що, обовязок набувача по забезпеченню відчужувача необхідною медичною допомогою виконувався відповідачем неналежним чином, оскільки набувач не цікавився станом здоров'я ОСОБА_2, лікарських засобів їй не купував. У зв'язку з цим у період дії Договору-1 та Договору-2 позивач купувала необхідні лікарські засоби за власні кошти, що підтверджується фіскальними чеками.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13 пояснили, що відповідач не забезпечує ОСОБА_2 продуктами харчування, не купує ліків для позивачки та остання змушена була за власний кошт зробити ремонт у кімнаті в якій живе.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч. 2 ст.651 ЦК договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а ч.3 ст.653 ЦК передбачено, що у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

Положеннями ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Таким чином, підставою для розірвання договору довічного утримання є факт невиконання або неналежного виконання набувачем обов'язків за договором довічного утримання.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передано, і має право вимагати його повернення.

Отже, районний суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вимог ОСОБА_2 щодо розірвання договору довічного утримання та відповідність цих вимог положенням закону.

Щодо вимог позивача про визначення порядку виконання рішення суду в порядку ст. 217 ЦПК України, вказавши, що воно є підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з адреси: вулиця Волгоградська,20, село Дачне Біляївського району Одеської області, що здійснюється територіальним підрозділом Державної міграційної служби України чи іншим органом реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, то районний суд правильно вважав, що дані вимоги є передчасними.

Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідност.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, районний суд правильно вважав, що порядок зняття з реєстрації відповідача, його дружини та неповнолітньої дитини має здійснюватись відповідно до чинного законодавства України та не потребує визначення порядку виконання рішення у даній справі.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними частково та підтвердженими.

Висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам у справі, а також підтверджується зібраними у справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_16

01.06.2016 року м. Одеса