Провадження №2/761/709/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

28 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерГарант» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача сплачене страхове відшкодування у розмірі 13 881,31 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.03.2009 року між ПрАТ «СК «ІнтерГарант» та ОСОБА_2 було укладено внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був посвідчений страховим полісом №ВВ/5499378, яким було застраховано обов'язкову цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Крім того, як зазначає позивач, 31.08.2009 року на вул. Борщагівській, 195 в м. Києві ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Шевроле», державний номер НОМЕР_1 здійснила зіткнення з автомобілем «Шевроле», державний номер НОМЕР_2.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 24.09.2009 року ОСОБА_1 визнано винною в даній дорожньо-транспортній пригоді.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2013 року стягнуто з ПрАТ «СК «ІнтерГарант» на користь ПАТ «УСК «Гарант-Авто» кошти у розмірі 13 811,31 грн.

15.05.2014 року позивач виконав рішення суду та сплатив кошти.

Як зазначає позивач, про дорожньо-транспорту пригоду йому стало відомо після отримання копії позовної заяви 18.02.2013 року.

Так як страховик не виконав свого обов'язку, визначеного Законом та не повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, тому у відповідності до ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача.

В судове засідання представник позивача не з'явилася направила на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Тому суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.03.2009 року між ПрАТ «СК «ІнтерГарант» та ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був посвідчений полісом №ВВ/5499378 (тип 3), яким було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Шевроле», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 та особи, яка уповноважена керувати автомобілем - ОСОБА_1

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 24.09.2009 року ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зокрема в постанові зазначено, що 31.08.2009 року о 14 год. 15 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Шевроле», державний номер НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Борщагівській, 195, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим ОСОБА_1 порушила п. 13.1 ПДР України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу стягнуто з ПрАТ «СК «ІнтерГарант» на користь ПАТ «УСК «Гарант-Авто» кошти у розмірі 13 811,31 грн.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Згідно страхового акту 503 №1/503/2014 від 12.05.2014 року сума страхового відшкодування на виконання рішення суду становить 13 811,31 грн.

ПрАТ «СК «ІнтерГарант» виплатило страхове відшкодування та перерахувало кошти в розмірі 13 811,31 грн. на рахунок ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується платіжним дорученням №284 від 15.05.2014 року.

Відповідно до ст.980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що після сплати страхового відшкодування, у сторони позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст.1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування».

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Стаття 33.1.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин - 31.08.2009 року) визначає, що учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані, зокрема, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Представник позивача в позовній заяві зазначила, що відповідач, як особа цивільна відповідальність якої застрахована не повідомила страховика про настання страхового випадку. Про настання страхового випадку їм стало відомо лише 18.02.2013 року після отримання повідомлення із суду.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, не надала суду доказів повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до положень статті 38.1 зазначеного Закону, Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема у разі, ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Така ж позиція викладена й у ст.27 Закону України «Про страхування».

Відтак, оскільки існує спеціальний порядок регулювання порядку сплати страхового відшкодування в порядку суброгації (ст. 993 ЦК України), суд не може взяти до уваги посилання позивача на положення ст. 1191 ЦК України.

У вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації, а не на регресі.

Відповідно до цієї норми, до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Отже, оскільки позивач на виконання умов договору виплатив страхове відшкодування, відповідач не повідомив позивача про настання страхової події, позивач має право в порядку суброгації стягнути сплачену суму з відповідача, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 13 811,31 грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 979, 980, 993, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 159, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерГарант» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерГарант» суму страхового відшкодування в розмірі 13 811 (тринадцять тисяч вісімсот одинадцять) гривень 31 копійку та 243 гривни 60 копійок судового збору.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Сторони, які не приймали участі в судовому засіданні мають право оскаржити рішення до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Г. Притула