Справа № 219/1104/16-ц
Провадження № 2/219/1211/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Троян Л.К.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем за адресою: АДРЕСА_2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2015 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. В період шлюбу в сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає на теперішній час з відповідачем. Згідно рішення виконкому Артемівської міської ради від 13 жовтня 2015 року № 231, яке позивач вважає таким, що порушує її законні та природні права, визначене місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з відповідачем і на час відсутності батька, тобто відповідача, місце тимчасового перебування малолітньої дитини ОСОБА_5 визначено у матері ОСОБА_1. Позивач вважає, що виконком Артемівської міської ради своїм рішенням від 13 жовтня 2015 року № 231 не звернув уваги на той факт, що батько дитини ОСОБА_2 фактично викрав у позивача дитину, ввів позивача в оману щодо перебування дитини певний час, не врахувавши віку дитини та не встановивши наявність виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю, прийняв відповідне рішення. Заходи щодо оскарження вказаного акту органів місцевого самоврядування позивач не приймала оскільки вважає, що виконком Артемівської міської ради не є судовим органом, який би на підставі належних доказів прийняв відповідне рішення стосовно місця мешкання малолітньої дитини. Позивач впевнена, що відповідач взагалі діє не в інтересах їх доньки, а тільки з мотивів помсти, що вона з ним розлучилася, окрім того, він має намір звернутися до суду щодо стягнення аліментів з позивача, при цьому також бажає принести позивачу душевні страждання, погрожуючи та оскорбляючи її по телефону. Відповідач в силу особливостей його праці, а він працює з виїздом зі свого помешкання, не виконує в повному обсязі ті зобов'язання, які наклав на нього виконком Артемівської ради своїм рішенням. Це підтверджується довідкою завідувача дитячого садку № 16 від 29 жовтня 2015 року, де вказано, що у відсутність відповідача 27 жовтня 2015 року в дитячий садок дитину приводив батько відповідача ОСОБА_6. Позивач вважає, що її права як матері малолітньої дитини порушуються відповідачем і взагалі такий стан взаємовідносин з дитиною взагалі порушує її законні права тому вона вирішила звернутися до суду.

В подальшому під час розгляду справи позивачем надано до суду уточнену позовну заяву, в якій вона просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позивачем за адресою: АДРЕСА_3

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та пояснила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, під час якого в них народилась дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, позивач має старшу доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу відповідач застосував фізичне насильство по відношенню до позивача, проте з заявами до правоохоронних органів вона не зверталась. 19 квітня 2015 року приїхала сестра відповідача і забрала доньку позивача та відповідача ОСОБА_8 і після цього позивачу дитину не повернули, з цього приводу позивач також не зверталась до правоохоронних органів, органів опіки та піклування. В серпні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час розгляду цивільної справи за позовом про розірвання шлюбу спору у подружжя щодо місця проживання дитини не було, але весь цей час відповідач лише інколи дозволяв дитині залишатись у позивача. До органу опіки з заявою про визначення місця проживання дитини звернувся відповідач, позивач сподівалась, що вони вирішать це питання мирним шляхом. Але після винесення рішення виконкомом Артемівської міської ради 13 жовтня 2015 року, яким постійне місце проживання доньки позивача та відповідача ОСОБА_8 визначено з батьком, тобто відповідачем, позивач була вимушена звернутись до суду. Крім того, позивач зазначила, що внаслідок цього конфлікту страждає дитина, яка почала заїкатися, у зв'язку з чим позивач звернулась до лікаря-психіатра, оскільки вважає, що відповідач не опікується станом здоров'я дитини і не намагається лікувати її. У відповідача також є дитина від першого шлюбу, але її життям він не цікавиться, тому позивач вважає, що відповідач таким чином намагається помститися їй через те, що вона розлучилася з ним, проте, внаслідок таких дій відповідача страждає їх донька. Донька сторін ОСОБА_5, коли буває у позивача, завжди не хоче повертатися до батька, оскільки з позивачем також живе рідна сестра ОСОБА_8, і вони дуже сумують одна за одною.

Представник позивача ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, тому суд, керуючись ч. 2 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу за її відсутності. Крім того, в минулих судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, та тим, що надала позивач.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити у їх задоволенні та пояснив, що з позивачем дійсно перебував у шлюбі, в період якого в них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано, проте, фактично шлюбні відносини припинились ще з квітня 2015 року і з того часу відповідач почав проживати разом з донькою ОСОБА_5 окремо від позивача. На час розгляду справи щодо розлучення спору про місце проживання дитини не було, позивач не заперечувала, щоб дитина проживала з батьком. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не в повній мірі виконує батьківські обов'язки як по відношенню до своєї старшої доньки ОСОБА_9, так і до ОСОБА_5. Позивач вживає алкогольні напої і в період часу, коли сторони ще перебували у шлюбі, під час від'їздів відповідача позивач могла до пізнього часу гуляти разом з дітьми, вживаючи при цьому алкогольні напої і не приділяючи уваги дітям. Відповідач турбується про свою доньку, займається з нею, проводить разом весь вільний час. З приводу заїкання дитини відповідач повідомив, що, дівчинка дійсно почала заїкатися, але він приймає заходи з лікування, відвідує з дитиною логопеда. Крім того, зазначив, що в березні 2016 року під час перебування малолітньої дитини ОСОБА_5 в позивача, остання відвела доньку до лікаря-психіатра з приводу заїкання і просила поставити дитину на облік, але, коли про це дізнався відповідач, він відмовився у лікаря від постановки доньки на облік до психіатра, оскільки заходи щодо її лікування він і так застосовує, а в подальшому факт перебування дитини на обліку у лікаря-психіатра може негативно вплинути на долю дівчинки. Вважає, що такі дії позивач вчинила, керуючись не інтересами дитини, а власними амбіціями з метою нашкодити відповідачу.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є необґрунтованими. Надав суду пояснення, аналогічні тим, що надав відповідач, зазначивши, що законодавство України не надає матері переваг у здійсненні батьківських прав і дитина може проживати будь з ким із батьків за їх спільною згодою, або за рішенням органу опіки та піклування або суду. Рішенням виконкому Артемівської міської ради від 02 листопада 2015 року вже визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, з батьком, тобто відповідачем по справі, при цьому представник зазначив, що до органу опіки та піклування звернувся саме відповідач, а не позивач, що викликає сумніви у її бажанні виховувати дитину. Крім того, позивач відмовилася спілкуватись з психологом за пропозицією органу опіки та піклування. Також представник відповідача зазначив, що в той час, коли малолітня дитина ОСОБА_5 проживала вже з батьком, позивач зверталась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на її користь на утримання їх доньки ОСОБА_5, який за заявою позивача залишено без розгляду.

Представник третьої особи - служби у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області - ОСОБА_14 заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки рішенням Артемівської міської ради від 02 листопада 2015 року за № 231 вже вирішено питання про місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, з батьком ОСОБА_2, а на час його відсутності визначено тимчасове перебування дитини у матері ОСОБА_1.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що позивач її онука. Взимку 2015 року свідку зателефонував відповідач і сказав, що він вб'є або заріже її онуку, якщо свідок її не забере, після чого свідок разом з чоловіком прийшли додому до позивача і побачили її в синцях, відповідач при цьому поводився неадекватно. Потім приїхала сестра відповідача і забрала доньку позивача ОСОБА_8, яка з того часу проживає з відповідачем і він усіляко чинить перешкоди у спілкуванні матері з донькою, не дозволяє дитині залишатися на ніч в позивача. Під час спільного проживання з позивачем відповідач кожного тижня бив позивача, але вони не звертались до правоохоронних органів з цього приводу. Крім того, свідок зазначила, що напередодні спілкувалась з правнучкою ОСОБА_5 і вона казала, що хоче жити з матір'ю. Нещодавно дитина почала заїкатися, але відповідач не намагається лікувати це захворювання.

Суд вислухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що з 14 серпня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5), під час якого в них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5 зворот).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 6).

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23 вересня 2015 року, виданої головою квартального комітету № 25, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 35).

З характеристики, наданої 23 вересня 2015 року головою квартального комітету № 25 вбачається, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, та зарекомендувала себе з позитивної сторони, як порядна мати без шкідливих звичок, діти чисті та доглянуті, приділяє їм належну увагу (а.с. 9 зворот, 36).

Згідно довідки № 04ок від 28 березня 2016 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «АртДон» продавцем продтоварів в магазині з 10 березня 2016 року на підставі наказу № 13 від 09 березня 2016 року (а.с. 68).

Відповідно до довідки № 1152 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28 серпня 2015 року в квартирі АДРЕСА_1 (нині - Бахмут) зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 38).

З копії акту від 28 серпня 2015 року, складеного комісією ПП «Наш дім плюс» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_5 зареєстрований ОСОБА_2, з яким з квітня 2015 року без реєстрації проживає донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 39).

Згідно побутової характеристики на ОСОБА_2, зареєстрованого в АДРЕСА_6, з моменту реєстрації 09 грудня 2011 року скарг від сусідів до ПП «Наш дім плюс» не надходило (а.с. 45).

З виробничої характеристики на провідника пасажирського вагону вагонного депо Донецьк ДП «Донецька залізнична дорога» ОСОБА_2 вбачається, що він характеризується з позитивного боку (а.с. 51).

Відповідно до копії довідки про доходи ОСОБА_2, загальна сума його доходу за період з березня 2015 року по серпень 2015 року склала 25768,71 грн. (а.с. 40).

Згідно відповіді завідувача ДНЗ ясел-садка № 16 від 29 жовтня 2015 року на адвокатський запит ОСОБА_9, надано інформацію, що 26 жовтня 2015 року вранці дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, привів батько ОСОБА_2, попередив про свій від'їзд по роботі і що дівчинку забере з дитсадка мати ОСОБА_1. Проте ввечері за дівчинкою прийшов дід (з боку ОСОБА_2.) ОСОБА_6 і вранці 27 жовтня 2015 року в дитсадок ОСОБА_5 привів дід, а ввечері забрала мама ОСОБА_1 (а.с. 9, 34).

Відповідно до копії інформації КЗОЗ «ЦПМСД Артемівської міської ради» від 22 вересня 2015 року, на території обслуговування амбулаторії № 3 за адресою АДРЕСА_7 мешкає неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина знаходиться під наглядом дільничного лікаря-педіатра ОСОБА_12, піклується про стан здоров'я дитини, звертається до амбулаторії під час хвороби батько ОСОБА_2, але інколи він приходить разом з матір'ю дитини ОСОБА_1, дитина доглянута, розвивається та щеплена згідно віку (а.с. 41).

Згідно копії листа завідувача ДНЗ ясел-садка № 16 від 17 вересня 2015 року, з 05 червня 2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує ДНЗ ясла-садок № 16 з 05 червня 2012 року. З літа 2014 року батьки ОСОБА_5 попередили адміністрацію дошкільного закладу про те, що більш не проживають разом і, по домовленості, будуть забирати дитину із закладу (коли батько в місті, Ліза проживає з ним, а коли батько у відрядженні - у мами), а з весни 2015 року в дитячому садку бачили лише батька: він приводив і забирав дівчинку, оплачував квитанції за сад, підтримував зв'язок із вихователем, приходив на батьківські збори (а.с. 46).

З копії характеристики, виданої 17 вересня 2015 року завідувачем ДНЗ ясел-садка № 16, вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує дитячий садок регулярно та характеризується з позитивної сторони (а.с. 47).

При обстеженні житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_8 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_7 головним спеціалістом-юрисконсультом управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради ОСОБА_14 встановлено, що і мати і батько створили належні побутові умови для виховання та проживання своєї доньки (а.с. 48, 49).

З бесіди з дитиною, проведеною головним спеціалістом-юрисконсультом управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради ОСОБА_14 16 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснила, що з батьком проживає давно, вони з ним постійно разом грають, дивляться мультики, ходять на батут, влітку їздили з татом на море, тато вранці робить зачіски, але не гарні, мама часто бере її до себе додому, вона любить і батька і матір (а.с. 50).

Рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради № 231 від 13 жовтня 2015 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, на час відсутності батька ОСОБА_2 визначено тимчасове перебування малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у матері ОСОБА_1. Вказане рішення прийнято на підставі висновку служби у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради від 13 жовтня 2015 року № 01-3527-06 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2, згідно заяви та інших документів, наданих батьком дитини (а.с. 7 зворот, 37).

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами у справі не спростовані.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 23 вересня 2015 року борг по аліментам в ОСОБА_13 перед ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, складає 12637,86 грн. (а.с. 8, 42).

Як вбачається з відповіді в.о. головного лікаря Артемівської дитячої лікарні від 16 травня 2016 року на запит суду ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 22 березня 2016 року відвідала у супроводі матері ОСОБА_1 лікаря-психіатра з приводу заїкання у дитини, після обстеження був встановлений діагноз: F98.5 (заїкання), призначене медикаментозне лікування: «Ноофен», Магне В6, «Глицин», рекомендоване заняття з логопедом; на диспансерному обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_5 не перебуває, на облік дитину не було постановлено у зв'язку з відмовою батька ОСОБА_2 (а.с. 87).

Відповідно до статей 11 і 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» № 16 від 12.06.1998 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення ними належних умов для виховання дитини.

Судом враховується, що рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради № 231 від 02 листопада 2015 року за заявою батька дитини та на підставі висновку служби у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради від 13 жовтня 2015 року № 01-3527-06 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2, а на час його відсутності визначено тимчасове перебування малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у матері ОСОБА_1.

Згідно ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Доказів реалізації позивачем права, передбаченого ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу України, судові не надано.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що відповідач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Отже, враховуючи вищезазначене, згідно поданих документів, обстеження умов проживання, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради № 231 від 02 листопада 2015 року про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2, з огляду на рівність прав позивача та відповідача, які вони мають відповідно до національного законодавства України у питанні визначення місця проживання малолітньої дитини, враховуючи, що проживання дитини з батьком є більш сприятливим, оскільки не змінюватиме місце проживання та навчання дитини та виключить необхідність пристосовуватися до організації життя за новим місцем проживання, відповідач не має протипоказань щодо проживання з донькою, працює, має стабільний дохід, має можливість утримувати малолітню доньку матеріально, крім того, з наданих суду доказів вбачається, що батько виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, що підтверджується інформаціями з ДНЗ ясла-садка № 16 та з лікарень, при цьому суд критично оцінює твердження позивача в тій частині, що відповідач діє всупереч інтересам дитини, а хоче лише помститися колишній дружині за розлучення, внаслідок чого суд робить висновок, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенцією ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, Декларацією прав дитини, ст.ст. 19, 141, 150, 157, 161 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» № 16 від 12.06.1998 року, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 06 червня 2016 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С.Конопленко