Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/293/15 Головуючий у 1 інстанції Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/778/2706/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним.

В позові зазначала, що вона є власником квартири №59 будинку № 11 загальною площею 29,9 кв.м. по вул. Нагнибіди в м. Запорожжя, згідно свідоцтва про право власності №2295 від 29.10.1993 року, виданого виконавчим комітетом Комунарського районного Ради народних депутатів.

Вона є людиною похилого віку та тяжко хворіє. Для спокійного проживання у своїй квартирі вона бажала скласти заповіт на імя ОСОБА_6

Приблизно 20 листопада 2014 року до неї заїхав ОСОБА_3, син ОСОБА_6, і вона разом з ним поїхала до нотаріуса.

Шляхом обману та необізнаності було складено договір дарування, а не заповіт, як вона того бажала.

Вважає, що догорів дарування від 20 листопада 2014 року на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_3 вона не підписувала, текс цього договору вона не читала, оскільки в неї проблеми з зором і вона не могла нічого бачити.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 20 листопада 2014 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 недійсним.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано договір дарування на квартиру № 59 будинку № 11 загальною площею 29,9 кв. м. по вул.. Нагнибіди в м. Запоріжжя, складений 20 листопада 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2.

20 листопада 2014р. між нею та ОСОБА_8 і ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір дарування зазначеної квартири.

Зібранні у справі докази свідчать, що після укладення договору квартира у володіння та користування обдарованих, не передавалася.

Позивач ОСОБА_5 до теперішнього часу проживає у спірній квартирі, виконує усі повноваження власника житла.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком. Згідно наданих медичних документів встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на обліку у окуліста з діагнозом склеро-гіпертонічна ретинопатія, начальна катаракта обох очей. Ретинопатія - хвороба очей, виникає сама по собі або на тлі захворювань інших органів. При ретинопатії (ретина - сітківка ока) уражаються ретинальні судини, що призводить до порушення кровопостачання сітківки ока, дистрофії сітківки, атрофії здорового нерва і сліпоти.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Тобто, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість заповіту. При цьому суд визначає наявність чи відсутність помилки не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014року №6-69цс14; від 21 жовтня 2015р. №6-202цс15; від 02 грудня 2015р. №6-2087цс15; від 16 березня 2016р. №6-93цс16, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач вважала договір дарування таким, що існує на папері, вона його не читала, але підписала. Однак, вона не мала наміру позбавити себе права власності на квартиру, оскільки у неї немає іншого житла.

Судом встановлено, що після укладення оспорюваного договору дарування позивач продовжує проживати у квартирі, нести витрати на його утримання, іншого житла у неї немає, отже, дане майно не вибуло фактично із її володіння та користування.

Доводи апелянтів про те, що при укладені договору дарування позивач була ознайомлена із текстом договору, що свідчить про її волевиявлення на відчуження майна спростовуються фактичними обставинами при яких був укладений договір дарування.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач мала спотворене уявлення про обставини, що дійсно мають місце, оспорюваний правочин укладався під впливом помилки в розумінні неправильного сприйняття позивачем істотних умов правочину, оскільки вона не розуміла мову складання договору, не мала змоги самостійно прочитати текст договору через вади зору, яке і вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої, за обставинами справи, можна вважати, що правочин не був би укладеним.

Встановлені судом першої інстанції обставини були підтверджені і при розгляді апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, дослідив представлені сторонами докази, дав їм належну оцінку, рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: