УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» (далі - ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс») на її користь моральну шкоду у зв'язку з отриманим трудовим каліцтвом у розмірі 100 0000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що 08 листопада 1975 року вона була прийнята свердлувальником третього розряду на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс», а 02 жовтня 1975 року о 12 год. 45 хв., перебуваючи на роботі, в зв'язку з недосконалістю технологічного процесу видувки металевої стружки з агрегатного станка, вона отримала тяжку травму правої кисті, у зв'язку з чим 03 жовтня 1975 року відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, в якому зазначено, що причиною нещасного випадку була неуважність ОСОБА_4 при роботі на агрегатному станку.

Позивачка вказала, що 30 липня 2014 року висновком Профпатологічної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії їй було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20 % довічно.

Посилаючись на те, що отриманим трудовим каліцтвом їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які вона постійно переживає, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» на користь ОСОБА_4 35 000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» відхилено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї адвоката ОСОБА_4 - Дорошкевича В.Б., колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-ХІV) відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей було завданням страхування від нещасного випадку.

Згідно з підпунктом «е» пункту 1 статті 21 цього Закону в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) був зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За частиною третьою статті 28 Закону № 1105-ХІV за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до частини третьої статті 34 цього Закону моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування повинно було здійснюватися у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат.

Отже, за змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2006 та 2007 роки дію вказаних вище норм законодавства.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, взагалі виключено частину третю Закону № 1105-ХІV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-3149цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, встановивши факт порушення відповідачем законних прав позивача, а саме: права на безпечні та нешкідливі умови праці, недодержання відповідачем вимог законодавства про охорону праці, внаслідок чого ОСОБА_4 втратила професійну працездатність на 20 %, у зв'язку з чим їй завдана моральна шкода, а також врахувавши ступінь вини працівника та підприємства у настанні нещасного випадку, вимоги розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про покладення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» на підставі законодавства, яке було чинне на час встановлення стійкої втрати працездатності позивачу - 30 липня 2014 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана