Справа № 204/7014/15-ц
Провадження № 2/204/309/16
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2016 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Духневича В.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до ОСОБА_2, третя особа - Красногвардійський районний відділ Державної міграційної служби України в м.Дніпропетровську, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

21 жовтня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати відповідача позбавленим права на користування житловим приміщенням у гуртожитку ПрАТ «ДТРЗ» за адресою вул.Алтайська,19а у м.Дніпропетровську, зобов'язати Красногвардійський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській обл. зняти відповідача з реєстраційного обліку з адреси: вул.Алтайська,19а, в м.Дніпропетровську.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що гуртожиток по вул.Алтайська,19а у м.Дніпропетровську належить ПрАТ «ДТРЗ», на підставі наказу Міністерства транспорту України №439 від 11.07.2001р. та залучено до статутних фондів позивача. На підприємстві створений житлово-комунальний відділ, який займається веденням обліку житлової площі, яка звільнилась, реєстрацією та зняттям з реєстрації осіб на відомчу житлову площу згідно рішення адміністрації, завкому та виконкому. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. 04.08.2015р. відповідач зареєструвався в гуртожитку позивача за адресою: вул.Алтайська,19а, м.Дніпропетровськ. При проведенні службової перевірки позивачем встановлено, що начальником ЖКВ заводу ОСОБА_3 був безпідставно, в порушення ч.2 ст.128 ЖК України виданий відповідачу ордер (походження якого невідомо) на вселення в гуртожиток. Ніякого спільного рішення адміністрації заводу з профспілковим комітетом, щодо виділення відповідачу кімнати в гуртожитку та його реєстрації, не приймалося. З пояснень ОСОБА_3 відомо, що вона зареєструвала відповідача не маючи на те підстав, а тільки тому що він працював в.о.заступника голови правління з виробництва і звернувся до неї з таким проханням. В гуртожитку він не проживав і не проживає і ніяких оплат за проживання не здійснює. При видачі незаконного ордера, мало місце порушення прав позивача на жиле приміщення оскільки мали місце неправомірні дії службової особи - начальника житлово-комунального відділу заводу. Проживання відповідачів з відома посадових осіб гуртожитку і оплата відповідачами за проживання в гуртожитку не можуть бути визнані підставою, яка породжує право на жилу площу. Відповідач не вселявся до гуртожитку, не набув права користування житлом у ньому і тому вимоги про його виселення позивач не заявляє. Однак за відповідачем зареєстровано право на проживання у гуртожитку, яке є предметом спору між сторонами оскільки відповідач добровільно не бажає подати до відділу Державної міграційної служби Красногвардійського p-ну м.Дніпропетровська заяву про зняття його з реєстрації. Відповідач наполягає на законності отримання права на проживання у гуртожитку та вселенні. Відповідач не звертався до позивача із заявою про надання житлового приміщення в гуртожитку не надавав документів про забезпеченість житлом у м.Дніпропетровську. Спільне рішення адміністрації та профкому відповідача про надання йому житла у гуртожитку не приймалося. За таких умов відповідач не має права користуватися житлом у гуртожитку і за рішенням суду має бути позбавлений права користування житлом у гуртожитку та знятий з реєстрації за вказаним місцем проживання.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Відповідач позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, у судовому засіданні пояснив, що він зареєстрований в гуртожитку за адресою: вул.Алтайська,19а, м.Дніпропетровськ на законних підставах.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до наказу Міністерства транспорту України №439 від 11.07.2001р. «Про безоплатну передачу обєктів соціально-культурного призначення господарським товариствам, що створені в процесі корпоратизації державних підприємств обєднання «Укрзалізниця» та акту передачі обєктів соціально-культурного, побутового призначення та оздоровчих закладів в безоплатне користування ВАТ «ДТРЗ» від 11.07.2001р. № 439 гуртожиток по вул.Алтайська-19а у м.Дніпропетровську належить ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та залучено до статутних фондів ПрАТ «ДТРЗ» (а.с.6, 7-8).

04 серпня 2015р. відповідач зареєструвався в гуртожитку за адресою: вул.Алтайська,19а, м.Дніпропетровськ, що підтверджується копією паспорту відповідача (а.с.15-18) та довідкою наданою адресно-довідковим підрозділом ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, відповідач ОСОБА_2, 02.04.1960р.н., зареєстрований з 04.08.2015р., за адресою: вул.Алтайська-19а у м.Дніпропетровську (а.с.23).

При проведенні службової перевірки позивачем встановлено, що начальник ЖКГ ОСОБА_3 не маючи відповідного дозволу керівництва підприємства і згоди профспілкового комітету, безпідставно поставила підпис на ордері щодо заселення до гуртожитку відповідача, про свідчить її особисте пояснення (а.с.14) та відсутність документів. Відповідач за місцем реєстрації не мешкає, на підприємстві не працює, оплати за проживання в гуртожитку не здійснює, що підтверджується витягом з акту службового розслідування (а.с.19).

Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_3 відомо, що 25.06.2015р. до неї звернувся в.о. начальника з виробництва ОСОБА_2 з проханням зареєструвати його в гуртожитку ДТРЗ, оскільки довгий час ніде не був зареєстрований. На імя відповідача ОСОБА_3 виписала ордер за №745 від 25.06.2015р., з яким відповідач звернувся до паспортного столу вул.Робоча, 22а. Відповідач жодного дня не проживав і сьогодні не проживає в гуртожитку, ніяких оплат за проживання в гуртожитку на р/р ПрАТ «ДТРЗ» від нього не поступало (а.с.14).

Згідно із ч.2 ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємств, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Відповідач не звертався до позивача із заявою про надання житлового приміщення в гуртожитку не надавав документів про забезпечення житлом у м.Дніпропетровську. Спільне рішення адміністрації та профкому відповідача про надання йому житла у гуртожитку не приймалось.

Пленум Верховного Суду України у п.22 Постанови від 12 квітня 1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначив, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Згідно із ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року із змінами від 05.07.2012р. встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність усунення перешкод у користуванні позивачем належного йому майна та наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою.

Щодо вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно зазначити, що ця вимога є передчасно заявленими, оскільки жодних прав позивача порушено не було.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що представником позивача у судовому засіданні були доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість відповідачем викладені обставини не були спростовані, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до ОСОБА_2, третя особа - Красногвардійський районний відділ Державної міграційної служби України в м.Дніпропетровську, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» за адресою: вул.Алтайська, 19-а у м.Дніпропетровську.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» судові витрати у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять)грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 21 березня 2016р.

Суддя І.В. Тітова