ухвала

іменем україни

08 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Херсонської міської ради, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості прийняття спадщини та визнання права на отримання спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Херсонської міської ради, ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 1983 року вона проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після його смерті відкрилася спадщина на належний спадкодавцю житловий будинок по АДРЕСА_1. Зазначений будинок вони разом добудовували, доглядали та несли витрати на його утримання. Протягом приблизно семи останніх років життя ОСОБА_5 він дуже хворів та постійно потребував сторонньої допомоги. Він переніс декілька операцій, у нього були ампутовані пальці ніг, у зв'язку із чим він майже не міг пересуватися. Він не міг самостійно сходити до магазину, лікарні, аптеки, не міг приготувати собі їжу. За останній рік життя він декілька разів лежав у лікарні. Позивач зазначала, що у всіх потребах йому допомагала вона, похованням також займалася лише вона. Донька ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - тривалий час проживає за кордоном, ніякої допомоги батькові не надавала та не відвідувала його. Участі в похованні батька не брала. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просила встановити факт проживання її та ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу; змінити черговість одержання права на спадщину з четвертої на першу та визнати за нею право на отримання спадкового майна - вищевказаний будинок.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2015 року, позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 72 роки помер ОСОБА_5

У встановлений ст. 1270 ЦК України строк із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3 та дочка померлого - ОСОБА_4

Також судами встановлено й не оспорювалося сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 1983 року проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Встановлюючи факт проживання позивача разом із спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суди попередніх інстанцій виходили із доведеності цих вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками судів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_3 вказувала, що протягом 32 років, з 1983 року та до смерті ОСОБА_5, вона проживала та була зареєстрована разом з останнім у житловому будинку по АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_5 на підставі рішення народного суду Комсомольського району м. Херсона від 13 квітня 1978 року у справі № 2-638/78р., що підтверджується відмітками в будинковій книзі для прописаних громадян, довідкою органу самоорганізації населення № 11 «Забалка» у м. Херсоні від 26 січня 2015 року (а. с. 9, 19-22).

Під час їхнього спільного проживання вони разом утримували будинок, проводили в ньому ремонт, переобладнання, спільно несли всі витрати за комунальні послуги, разом піклувалися про земельну ділянку домоволодіння, висаджували там рослини та дерева, утримували прибудинкову територію. Разом вели спільне господарство,

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили суду, що ОСОБА_3 та нині покійний ОСОБА_5 проживали разом як чоловік та дружина та вели спільне господарство.

Крім того, позивач надала суду розписки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_6, засвідчені головою органу самоорганізації населення № 11 «Забалка» у м. Херсоні ОСОБА_15, про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 1988 року та до смерті останнього проживали разом як чоловік та дружина і вели спільне господарство; договір підряду від 26 вересня 2005 року та квитанції від 03 жовтня 2005 року та 30 жовтня 2005 року, видані на її ім'я, щодо послуг з ремонту житлового будинку по АДРЕСА_1; а також договір-замовлення № 3882 та квитанції від 08 грудня 2014 року № № 001361, 002742, 87 та 001076 про оплату нею послуг з організації поховання ОСОБА_5

Тобто, фактично ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели сумісне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, були пов'язані сумісним побутом.

Ураховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про встановлення факту проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу.

Разом з тим, відмовляючи у позові в частині вимог про зміну черговості спадкування та одержання права на спадкування, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України підстав, оскільки позивачем не доведено факт того, що спадкодавець через тяжку хворобу тривалий час не спроможний був своїми силами фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку із чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Із такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 тривалий час хворів різними захворюваннями, зокрема цукровим діабетом, атеросклерозом, діабетичною ретинопатією обох очей та іншими, був інсулінозалежним (тяжка форма), у нього були ампутовані деякі пальці ніг, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого від 11 жовтня 2011 року, від 22 березня 2013 року, від 13 березня 2014 року та показами свідків.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України не врахували зазначених норм закону, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановили, зокрема, належним чином не перевірено доводи позивача про те, що у ОСОБА_5 був відсутній власний дохід, а також, що останній збирав документи для встановлення інвалідності, що підтверджується також направленням комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» на медико-соціальну експертизу, у якій, зокрема, вказано, що ОСОБА_5 пенсіонер, не працює.

Також апеляційним судом не надано належної оцінки наявній у матеріалах справи довідці комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» від 16 жовтня 2015 року № 01-7/2134-4, згідно з якою ОСОБА_5 з 15 жовтня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно перебував на диспансерному обліку та періодично знаходився на стаціонарному лікуванні, йому надавалася стороння допомога, в межах відділення хворий пересувався за допомогою колісного крісла.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57- 60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Без виконання вказаних вимог ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення в частині вимог ОСОБА_3 до Херсонської міської ради, ОСОБА_4 про зміну черговості прийняття спадщини та визнання права на отримання спадщини не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в зазначеній частині, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2015 рокускасувати в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Херсонської міської ради, ОСОБА_4 про зміну черговості прийняття спадщини та визнання права на отримання спадщини, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак