АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/929/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2089/16Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Гальонкіна С.А., Лобова О.А.

При секретарі: Маладиці Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2016 року

В справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 07.09.2012 року між нею та відповідачем укладено письмово договір позики, на виконання якого вона позичила останній грошові кошти у розмірі 62345, 40 коп. із зобов»язанням повернути борг до 01.03.2013 року. Однак в обумовлений строк відповідач грошові кошти не повернула. За весь час прострочення виконання грошового зобов»язання, а саме із 02.03.2013 року по 31.12.2015 року відповідач повинна сплатити 3 % річних та індекс інфляції. Прохала стягнути з ОСОБА_2 на її користь 117877,10 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволений частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти на виконання умов договору позики від 07.09.2012 року у розмірі 62345 грн. 40 коп.; 5298 грн. 47 коп. 3 % річних, 42831 грн. інфляційні втрати за час прострочки в період із 02.03.2013 по 31.12.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохала рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, зазначала на порушення судом норм матеріального та процесуального права зокрема зазначала, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги, що спірний договір нотаріально не посвідчений, позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини справи, що 07.09.2012 року між ОСОБА_4 (ОСОБА_3 після одруження а.с. 7) ОСОБА_5 (позикодавець) та ОСОБА_6 (позичальник) укладено договір позики, згідно якого позикодавець передала, а ОСОБА_2 отримала гроші у розмірі 62345, 40 грн., що за домовленістю сторін є еквівалентним 7800 доларам США, за курсом встановленим НБУ на дату укладення цього договору. Позичальник зобов»язується повернути позичені кошти готівкою в строк до 01.03.2013 року за адресою проживання позикодавця в еквіваленті доларів США за офіційним курсом на дату такого повернення. (а.с.35).

Пунктом 3 цього договору сторони підтвердили, що на момент підписання договору позикодавець передав позичальнику, а позичальник отримав від позикодавця гроші у розмірі, визначеному п.1 договору.

Місцевим судом також встановлено, що відповідач належним чином не виконала умови договору позики від 07.09.2012 року та в обумовлений строк до 01.03.2013 року борг у розмірі 62345,40 грн. не повернула.

Встановивши дані обставини, вірно застосувавши вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1046, 1047, 525, 526 ЦК України, місцевий суд прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_4 борг у розмірі 62 345,40 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду і в частині стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача 3 % процентів річних та інфляційних втрати в розмірі 5 298,47 грн. та 42831 грн. відповідно, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з»ясування судом обставин справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не заперечувалось та не спростовано факт написання розписки та отримання коштів.

Посилання відповідача, що спірний договір не є чинним, оскільки нотаріально не посвідчений, є безпідставними.

Місцевим судом вірно дано аналіз даним доводам відповідача.

У відповідності до вимог ст. 1046-1050 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі.

При цьому для договору позики не вимагається обов»язкове нотаріальне посвідчення.

Пунктом 7 спірного договору, на який посилається апелянт, передбачено: «Цей договір нотаріально посвідчується на бажання сторін та є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, відповідно до п. 4 ст. 639 ЦК України.»

Тобто даним договором передбачено можливість його нотаріального посвідчення, а не обов»язок.

Щодо строків позовної давності.

Виходячи з умов укладеного договору позики від 07.09.2012 року, строк виконання зобов»язання обумовлено сторонами до 01.03.2013 року.

З урахуванням цього, строк позовної давності для звернення до суду розпочався відраховуватися для позивача із 02.03.2013 року, тобто з часу не виконання відповідачем боргових зобов»язань.

Позивач звернулася до суду 09.02.2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

За таких обставин підстави для змін чи скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308. 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючи суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підписи) ОСОБА_7

ОСОБА_8

З оригіналом згідно: