Справа №477/1592/15-ц 03.03.2016 03.03.2016 03.03.2016
Справа 477/1592/15-ц
Провадження № 22-ц/784/4582/16 Суддя у суді першої інстанції ОСОБА_1 Категорія 5 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

3 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів Кутової Т.З., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

садівничого товариства «Зайчевське»

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2016 року у справі за позовом садівничого товариства «Зайчевське» до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом покладення обовязку повернути надлишок земельної ділянки та встановлення огорожі,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року садівниче товариство «Зайчевське» (далі - СТ «Зайчевське», товариство, СТ) звернулося з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом покладення на відповідача зобовязання повернути надлишок земельної ділянки та встановлення огорожі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, які уточнені позивачем в судовому засіданні, СТ «Зайчевське» зазначало, що відповідачу як колишньому члену садівничого товариства виділено земельну ділянку площею 0,0400 га, яку він приватизував. Незважаючи на це, він користується 0,0459 га. Надлишок земельної ділянки належить СТ «Зайчевське». Відповідач не повертає вказаний надлишок землі, та своїми діями перешкоджає садівничому товариству користуватися земельною ділянкою, в тому числі в частині облаштування внутрішніх доріг.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобовязати відповідача повернути надлишок земельної ділянки розміром 0,0059 га СТ «Зайчевське», для чого встановити огорожу земельної ділянки № 206 згідно акту приватизації та висновку будівельно технічної експертизи № 120-0118 від 15 лютого 2012 року. Зі змісту позовної заяви та пояснень представника товариства виходить, що воно просить повернути земельну ділянку з її тильної сторони, що межує із земельною ділянкою № 209, якою користується інша особа.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі СТ «Зайчевське» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. На думку заявника, висновки суду є необґрунтованими, судом не враховано висновків експерта, зміст позовних вимог садівничого товариства, та доказів того, що відповідач користується надлишковою земельною ділянкою безпідставно.

Відповідач та його представник, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просять залишити рішення суду без змін. На їх думку, відповідач правомірно користується земельною ділянкою вказаного позивачем розміру, оскільки саме така ділянка існувала на час приватизації, та була йому передана у власність. В тому, що Державний акт на право власності на земельну ділянку (далі -Державний акт) та план меж земельної ділянки до вказаного акту не відображають дійсного її розміру, його вини немає. Також, за твердженням вказаних осіб, позивач не є належним позивачем, оскільки не має державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, а також він пропустив строк на звернення до суду, про що відповідач заявляв під час розгляду спору в суді першої інстанції.

Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, думку спеціаліста, дослідивши матеріали справи та документи, на підставі яких земельна ділянка передавалася у власність відповідачу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 8 червня 2015 року (а.с. 89), СТ «Зайчевське» рішенням Облвиконкому №236 від 7 грудня 1987 року виділено в постійне користування земельну ділянку площею 28,5 га, з метою задоволення загальних інтересів у вирощуванні фруктів, ягід та овочів, виконання робіт з покращення добробуту та інших робіт, а також обробці землі та агротехнічного обслуговування. Рішенням УІІ сесії 23 скликання Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 7 від 24 грудня 1999 року СТ «Зайчевське» передано у колективну власність та в безстрокове і оплатне користування земельну ділянку площею 28,5 га (а.с. 133).

В товаристві розроблено «Проект організації і засторонки території колективного садівничого товариства» із зазначенням лінійних розмірів земельних ділянок 16х25 м, а також шириною внутрішніх доріг загального користування 6 м.

Отже, хоча товариство не отримало земельну ділянку у власність, воно на законних підставах користується нею.

Судом встановлено, що відповідач з 1988 року перебував у членах товариства та виключений з таких 24 квітня 2012 року (а.с. 5-6, 11, 94, 123-132 ). Як члену садівничого товариства йому надано в користування садову ділянку розміром 0,0400 га за № 206 (а.с.11). Земельна ділянка у вказаному розмірі передана позивачу у власність, як це виходить із Державного акту серії ЯЗ №243122 5 лютого 2009 року (а.с. 12).

Також, судом встановлено, та не спростовано відповідачем, що він користується більшою земельною ділянкою, площею 0,0459 га, за рахунок земельної ділянки, яка передана в користування СТ «Зайчевське».

Позивач просив відновити межі земельної ділянки шляхом встановлення огорожі з тильної сторони ділянки № 206, з боку земельної ділянки № 209.

Дійшовши правильного висновку, що вирішення позову у такий спосіб приведе до припинення права власності на частину земельної ділянки, належної позивачу, зміни меж, зазначених у Державному акті, та даних, відображених у кадастровому плані, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду доказам у справі та вимогам матеріального права безпідставні.

Виходячи зі змісту положень ЗК України, що діяли на час приватизації відповідачем земельної ділянки, а саме положень ч.1 ст. 116 п. «в» ч.1 ст. 81 ЗК України, громадянин, в даному випадку член садівничого товариства, міг отримати шляхом приватизації лише ту земельну ділянку, яка правомірно, на визначених законом підставах знаходиться в його користуванні.

Відповідно до пункту 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 № 43 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за № 354/3647, яка діяла на вказаний час, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації.

Зокрема, одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Таким чином, приватизація земельних ділянок, (в тому числі членами садівничих товариств), у спірний період здійснювалася за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування (сільські, селищні, міські ради) чи райдержадміністрації на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

За генпланом СТ «Зайчевське» земельні ділянки, які підлягали передачі у користування членам садівничого товариства, повинні були відповідати розмірам 16х25 м. Вони, межуючи між собою, також розділялися внутрішніми дорогами (вулицями) шириною 6 м.

З пояснень сторін, генплану та документів, які виготовлялися під час передачі відповідачу земельної ділянки у власність, а саме схематичного погодження меж земельної ділянки між користувачами ділянок №206, №205, №209 та садівничим товариством, яке представляв раніше ОСОБА_5, виходить, що земельна ділянка відповідача межує з її торцевої сторони із земельною ділянкою № 209, якою користується ОСОБА_6 (а.с. 55). Довжина межі вказаних осіб складає 16 м, а бокових меж, з боку ділянки № 207 та № 205 складають по 25 м.

З акту про визначення меж земельної ділянки в натурі та передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання складеного у жовтні 2007 року, та підписаного головним інженером «Миколаївський інститут землеустрою», ОСОБА_7 і ОСОБА_4, також виходить, що земельна ділянка останнього площею 0,0400 га межує в тому числі із земельною ділянкою ОСОБА_6

Як вбачається з плану меж спірної земельної ділянки, доданої до Державного акту (а.с.12), йому передано у власність ділянка розмірами 16х25. З тильної сторони, між точками Б і В за планом, вона межує із землеволодінням ОСОБА_6 (звор. а.с. 12).

Наведені докази вказують на те, що за правовстановлюючими документами, та технічними документами до них, межа переданої відповідачу земельної ділянки з боку земельної ділянки № 209 (з тильної сторони) не змінювалася. Земельна ділянка передана у власність ОСОБА_4 саме за такою конфігурацією спірної межі.

Вказане підтверджується іншими доказами у справі.

В апеляційному суді спеціаліст ОСОБА_8, який працює в ДП «Миколаївський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» та має кваліфікаційне свідоцтво сільськогосподарського експерта дорадника, пояснив, що при складанні абрісу земельної ділянки № 206, до видачі Державного акту, кадастрового плану ділянки та відповідно плану меж до Державного акту, земельна ділянка з тильної сторони визначається як межа між ділянками № 206 та № 209.

Про незмінність межі свідчать геодезичні данні земельних ділянок, з яких виходить, що суміжна межа між ділянками в СТ «Зайчевське», в тому числі між двома вказаними, проходить по прямий, а з фасадів виходить на дві різні внутрішні дороги товариства.

За такого, висновки суду про неможливість покладення на відповідача обовязку звільнити частину земельної ділянки з передачею її у користування СТ «Зайчевське» з тильної сторони, є обґрунтованими. В противному випадку були б порушені права відповідача як власника земельної ділянки, а також права суміжного землекористувача, який не брав участі у розгляді справи.

З пояснень ОСОБА_8 виходить, що на час приватизації земельної ділянки, відповідач користувався більшою земельною ділянкою. Однак передана у власність йому лише земельна ділянка площею 0,0400 га, в тому числі і за технічними планами. Збільшення ділянки відбулося з її фасадної сторони, за рахунок внутрішньої дороги, на яку виходить ділянка.

Відповідач в судовому засідання не заперечував, що дорога з фасадної сторони є меншою ніж 6 м.

Не суперечить вказаним поясненням висновки судово будівельної експертизи №120-0118 від 15 лютого 2012 року, на які посилається позивач та яка призначалася при розгляді іншої справи. Як зазначено у описовій частині, а також у висновках вказаного документу, позивач користується земельною ділянкою більшою площею ніж зазначено в Державному акті. Вказане збільшення відбулося під час розбивки та винесення у натуру лінійних розмірів земельних ділянок в межах всього кварталу з винесенням фасадної лінії земельних ділянок, в тому числі ділянки відповідача, за лінію внутрішньої дороги в СТ «Зайчевське».

Таким чином, за вказаними висновками збільшення розміру земельної ділянки, якою користується відповідач, відбулося за рахунок розмірів внутрішніх доріг, які належать товариству. У звязку з чим, твердження в апеляційній скарзі про збільшення ділянки відповідача за рахунок земельної ділянки з тильної сторони безпідставні.

Щодо висновку у згаданому документі про зменшення бокових меж, то його зроблено як пропозиція для приведення земельної ділянки до нормативних меж до 0,0400 га. (а.с. 100).

Між тим, оскільки Державний акт з планом земельної ділянки до нього є чинним, та не визнано недійсним, відсутні правові підстави для змінення земельно кадастрової документації судовим рішенням.

Доводи відповідача та його представника про передачу в користування та право користування земельною ділянкою більшого розміру ніж зазначено в Державному акті не можуть бути взяті до уваги. Так, відповідачем не оскаржено рішення суду, яким встановлено, що йому передано у власність лише 0,0400 га. З цих підстав не можуть бути взяті до уваги доводи щодо невідповідності даних про ділянку Державного акту відповідним технічним документам та фактичним даним. До того ж, вказаний акт, як згадано вище, не визнавався недійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування правильного по суті рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу СТ «Зайчевське» відхилити, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О. Я. Мурлигіна

Судді: Т.З. Кутова

ОСОБА_9