Провадження № 2/521/956/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 травня 2016 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», та просила зобов'язати відповідача повернути їй автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, на виконання умов договору лізингу №ODMLA + 28420686 від 26 вересня 2013 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від ОСОБА_1 заяву №ODMLA + 28420686 про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу та між сторонами укладений договір фінансового лізингу №ODMLA + 28420686. 27 вересня 2013 року на підставі Акту приймання-передачі, який є додатком № 1 до ОСОБА_2, позивач отримала від відповідача у користування предмет лізингу - автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 85000,0 грн.

Строк договору лізингу, відповідно до пункту 1.1.2. заяви №ODMLA + 28420686 складає 60 місяців. Проте, 11 жовтня 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» вилучив у ОСОБА_1 предмет лізингу, порушивши право позивача на користування предметом лізингу. Обставини вилучення предмету лізингу викладені позивачем у заяві, наданій ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 жовтня 2014 року, яка містить вимогу про повернення предмету лізингу у користування ОСОБА_1. Відповідач факту вилучення предмету лізингу за обставин, викладених у заяві позивача від 17 жовтня 2014 року, не заперечує, але ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично відмовив ОСОБА_1 у поверненні предмету лізингу.

11 серпня 2015 року з метою належного врегулювання відносин, що виникли з договору фінансового лізингу №ODMLA + 28420686 від 26 вересня 2013 року, та у відповідності до пункту 2 частини 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання інформації щодо умов виконання ОСОБА_2. Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав ОСОБА_1 інформації, запитаної у заяві від 11 серпня 2015 року, чим фактично зашкодив належному виконанню ОСОБА_2.

ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно відмовивши ОСОБА_1 у наданні розрахунку заборгованості, зазначив у листі про наявність заборгованості за договором, станом на 17 жовтня 2014 року у розмірі 65451,80 грн. У той же час, згідно графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до ОСОБА_2) ОСОБА_1 зобов'язалась сплатити в строк до 17 жовтня 2014 року лише 43724,37 грн. ОСОБА_1 були сплачені платежі за ОСОБА_2 у розмірі 40100,0 грн. Отже, ОСОБА_1 має достатні підстави вважати зазначені в листі дані про заборгованість за ОСОБА_2 такими, що не відповідають дійсності.

За таких обставин позивач вважає, що вилучаючи з його користування предмет лізингу, відповідач діяв протиправно у порушення вимог ст. 7, ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 321 ЦК України, пункту 2.8.4.8.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною ОСОБА_2.

Вимога відповідача, сплатити заборгованість за іншими ніж Договір угодами із відповідачем для повернення предмету лізингу, яка міститься у листі, суперечить вимогам пунктів 2.8.4.8.2.1. та 2.8.4.8.2.2., і тому є протиправною. При цьому, відповідач зазначив, що предмет лізингу був фактично повернутий відповідачем з фінансового лізингу та 02 грудня 2014 року відповідачем самостійно погашена сума основної заборгованості за ОСОБА_2 в сумі 57256,05 грн. Тому, такі дії відповідача є протиправними та виконаними у порушення ОСОБА_2, умовами якого не передбачено погашення відповідачем заборгованості за ОСОБА_2.

Безпідставними твердження про наявність станом на 02 грудня 2014 року заборгованості за ОСОБА_2 у розмірі, що дорівнює, чи перебільшує, 57256,05 грн. Позивач є споживачем відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» і тому, обмеживши право позивача на користування предметом лізингу (шляхом вилучення предмету лізингу та відмови повернути його у користування позивачу), відповідач порушив права позивача, як споживача за ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» позивач, як лізингоодержувач, має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу. У звязку із цим позивач вимушена звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у судове засідання зявився, заперечив проти позову, в подальшому в судове засідання не зявився.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одесі від 19 квітня 2016 року з метою повного та всебічного розгляду справи зобовязано Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» надати суду інформацію та належним чином засвідчені копії документів, а саме: за ким зареєстрований автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який був наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 за договором лізингу № ODMLA+28420686 від 26 вересня 2013 року, та за яких обставин він вибув з власності ПАТ КБ «ПриватБанк» (у разі його відчуження), із наданням копій документів, щодо використання зазначеного автомобіля з 11 жовтня 2014 року по теперішній час, зокрема, договорів на використання автомобіля (із усіма додатками), які укладалися ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо автомобілю «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, у зазначений термін, та документів, що відображують фінансові результати використання автомобіля «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, у зазначений період.

Відповідач вимоги ухвали не виконав, не надав своєчасно документи на виконання ухвали суду. в судове засідання не зявився, а тому суд дослідивши матеріали справи, вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову на підставі доказів, які є в матералах справи. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

26 вересня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» прийняв від ОСОБА_1 заяву №ODMLA + 28420686 про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу на підставі якої, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладений договір фінансового лізингу №ODMLA + 28420686, який складається із заяви ОСОБА_1 №ODMLA + 28420686, Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» www.privatbank.ua, та Тарифів.

27 вересня 2013 року на підставі Акту приймання-передачі, який є додатком № 1 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» у користування предмет лізингу - автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 85000,0 грн.

Строк договору лізингу, відповідно до пункту 1.1.2. заяви №ODMLA + 28420686 складає 60 місяців.

Відповідно до пункту 2.3.4. умов та правил надання фінансового лізингу, які є складовою договору фінансового лізингу №ODMLA + 28420686, зазначений договір укладений відповідачем згідно закону України «Про фінансовий лізинг», а також ст. ст. 633, 634 ЦК України.

Пунктом 2.8.4.2.1. запропонованого відповідачем ОСОБА_2 визначений предмет ОСОБА_2 - Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення ОСОБА_2 наведені в п. 1.1.1 Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Додатку 1 «Специфікація», а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов'язаних з виконанням ОСОБА_2, на умовах цього ОСОБА_2. По закінченню строку лізингу, до Лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього ОСОБА_2 (за виключенням випадків, передбачених ОСОБА_2 та/або законодавством).

Згідно частини 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» - за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» - фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За таких обставин, Договір, запропонований відповідачем позивачу, як договір фінансового лізингу, враховуючи предмет цього договору, не є договором фінансового лізингу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», а цивільно-правові відносини, що виникли між позивачем та відповідачем у наслідок укладання ОСОБА_2, не є фінансовим лізингом.

Договір лізингу віднесений главою 58 Цивільного кодексу України до одного з видів договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України - за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно із ч. 2 ст. 806 ЦК України - до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 806 ЦК України - особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

З урахуванням положень ст. 806 ЦК України між сторонами укладений договір прямого лізингу до якого застосовуються загальні положення про найм і не враховуються особливості, встановлені Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. 4 ст. 633 ЦК України - актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно із ч. 5 ст. 633 ЦК України - умови публічного договору які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Проте, 11 жовтня 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» вилучив у ОСОБА_1 предмет лізингу, порушивши право позивача на користування предметом лізингу.

Обставини вилучення предмету лізингу викладені позивачем у заяві, наданій ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 жовтня 2014 року, яка містить вимогу про повернення предмету лізингу у користування ОСОБА_1.

Відповідач факту вилучення предмету лізингу за обставин, викладених у заяві позивача від 17 жовтня 2014 року не заперечує, що випливає з листів ПАТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-20141017/643 від 31 жовтня 2014 року (відповідь на заяву від 17 жовтня 2014 року) та № 20.1.0.0.0/7-20141231/2599 від 23 січня 2015 р,оку якими ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично відмовив ОСОБА_1 у поверненні предмету лізингу.

11 серпня 2015 року з метою належного врегулювання відносин, що виникли з договору фінансового лізингу №ODMLA + 28420686 від 26 вересня 2013 року, та у відповідності до пункту 2 частини 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, яка була зареєстрована за № 308103 від 17 серпня 2015 року, про надання Інформації, щодо умов виконання ОСОБА_2.

Проте, у порушення пункту 2 частини 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав ОСОБА_1 інформації, запитаної у заяві від 11 серпня 2015 року, чим фактично зашкодив належному виконанню ОСОБА_2.

ПАТ КБ «ПриватБанк», безпідставно відмовивши ОСОБА_1 у наданні розрахунку заборгованості, зазначив у листі № 20.1.0.0.0/7-20150817/11201 від 27 серпня 2015 року про наявність заборгованості за договором №ODMLA + 28420686, станом на 17 жовтня 2014 року у розмірі 65451,80 грн.

У той же час, згідно графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до ОСОБА_2) ОСОБА_1 зобов'язалась сплатити в строк до 17 жовтня 2014 року лише 43724,37 грн.

Відповідно до пункту 2.8.4.1. Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною ОСОБА_2 - «Заборгованість» означає залежно від контексту грошові зобов'язання Лізингоодержувача перед Лізингодавцем, строк сплати за якими настав або (і) суму коштів за такими грошовими зобов'язаннями.

Відповідно до розрахунку від 05 серпня 2014 року № 1690509 р., надання якого ОСОБА_1 спростовує твердження ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання розрахунків за ОСОБА_2 виключно за запитом суду, станом на 05 серпня 2014 року.

ОСОБА_1 були сплачені платежі за ОСОБА_2 у розмірі 40100,0 грн.

За таких обставин були порушені вимоги ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 321 ЦК України, пункту 2.8.4.8.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною ОСОБА_2, згідно з яким - у разі настання Події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержуеачу письмове повідомлення про настання Події Дефолту (надалі - Повідомлення про Дефолт) та повернення Предмета лізингу У Повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування Предметом лізингу та виконання в повному обсязі усік інших грошових зобов'язань за цим ОСОБА_2. Повернення Предмета лізинга здійснюється за адресою, вказаною у Повідомленні про Дефолт.

Вимога ПАТ КБ «ПриватБанк», сплатити заборгованість за іншими ніж Договір угодами із відповідачем для повернення предмету лізингу, яка міститься у листі № 20.1.0.0.0/7-20141017/643 від 31 жовтня 2014 року, суперечить вимогам пунктів 2.8.4.8.2.1. та 2.8.4.8.2.2., згідно якого - Повернення Предмету лізингу в користування Лізингоодержувачу здійснюється Лізингодавцем за умови виконання Лізингоодержувачем або третьою особою усіх платежів за цим ОСОБА_2, усунення усіх порушень, та сплати Лізингодавцю всіх витрат, пов'язаних з доставкою, зберіганням та гриманням Предмета лізингу сплати винагороди, визначеної в статті 2.8,4,9,9. цього ОСОБА_2, та ст. 526 ЦК України, і тому є протиправною.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив (лист № 20.1.0.0.0/7-20141231/2599 від 23 січня 2015 року), що предмет лізингу був фактично повернутий відповідачем з фінансового лізингу та 02 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно погашена сума основної заборгованості за ОСОБА_2 в сумі 57256,05 грн.

Тому твердження ПАТ КБ «ПриватБанк» про наявність станом на 02 грудня 2014 року заборгованості за ОСОБА_2 у розмірі, що дорівнює, чи перебільшує, 57256,05 грн. є безпідставними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» обмеживши право позивача на користування предметом лізингу (шляхом вилучення предмету лізингу та відмови повернути його у користування Позивачу), відповідач порушив права позивача, як споживача за ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» позивач, як лізингоодержувач, має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України - наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України - у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідачем не надано доказів надання позивачу повідомлення про відмову від ОСОБА_2.

За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України Договір не є розірваним на цей час, а вилучення відповідачем у позивача предмету лізингу є протиправним, здійсненим у порушення вимог ч. 1 ст. 782 та ч. 1 ст. 806 ЦК України.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст. 1, 4, 10, 15, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1, 7, 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 16, 627, 633, 782, 806 Цивільний кодекс України, ст. ст. 11, 88, ч. 4 ст. 174, ст. ст. 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів - задовольнити.

Зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 автомобіль марки «DAEWOO Nexia ND 16», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, на виконання умов договору лізингу №ODMLA + 28420686 від 26 вересня 2013 року.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 551,2 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Гуревський В.К.