ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4866/14-ц
Провадження № 2/362/27/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Орди О.О.,

при секретарі - Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство "ПроКредитбанк" про поділ майна подружжя

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив поділити майно та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку № 15 по провулку Першотравневому в селі Мархалівка Васильківського району Київської області що становить 115,2 кв.м, від загальної площі будинку 230,2 кв.м, ? частину літньої кухні-теплиці, позначеної на плані літерою «Б» за адресою: Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15 що становить 148 кв.м від загальної площі 296 кв.м, 1/2 частину сараю позначеного на плані літерою «В» за адресою: Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15 що становить 88 кв.м від загальної площі 176 кв.м, 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,201 га, розташованої за адресою: Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15, яка становить 0,1005 га, та 1/2 частину нежитлової будівлі, свинарника № 6 за адресою: Київська область Васильківської район, с. Барахти, вул. Леніна, 52-г, що становить 183,95 кв.м від загальної площі 367,9 кв.м, стягнути також 4160 грн витрат на проведення експертного дослідження, 2000 грн витрат на правову допомогу та 3654 грн судового збору.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.04.2015 року за клопотанням представника відповідача в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»

20.10.2015 року представником позивача подано уточнену позовну заяву в якій просив поділити майно та виділити в натурі та визнати право власності на 1/2 частину будинку № 15 по провулку Першотравневому в селі Мархалівка Васильківського району Київської області, що складається з приміщень: гараж 1-1 площею 31,7 кв.м, котельня 1-3 площею 4,0 кв.м, прихожа 1-4 площею 16,9 кв.м, ванна 1-5 площею 7,3 кв.м, кімнати 1-6 площею 15,4 кв.м, кімната 1-7 площею 19,8 кв.м, кухня 1-8 площею 10,4 кв.м, кладовка 1-14 площею 8,0 кв.м; ? частину літньої кухні-теплиці, позначеної на плані літерою «Б» за адресою: Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15, що складається з приміщень: житлова кімната 1-1 площею 11,3 кв.м, теплиця 2-2 площею 134,1 кв.м та 2,6 кв.м, приміщення кухні 1-2, необхідних для проходу до теплиці; ? частину сараю позначеного на плані літерою «В» за адресою: Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15, що становить 88 кв.м від загальної площі 176 кв.м, 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,201 га, розташованої за адресою: Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15, 1/2 якої становить 0,1005 га, також стягнути також 4160 грн витрат на проведення експертного дослідження, 2000 грн витрат на правову допомогу та 3654 грн судового збору.

Позивач та його представник позов з урахуванням уточнених позовних вимог підтримали з підстав наведених у ньому, просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник заперечували проти позову, повідомивши що земельна ділянка належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2В а отже позивач не має претендувати на ? частину земельної ділянки, щодо будинку зазначили що, позивач не приймала участі в будівництві будинку, вони фактично як сім'я не мешкали разом десь з 2004 року.

Представник третьої особи ПАТ «Про ОСОБА_3» в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.9) позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 01.05.1993 року.

За змістом положень ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

За період перебування сторін у шлюбі побудовано домоволодіння № 15 по провулку Першотравневому в с. Мархалівка Васильківського району Київської області, яке складається житлового будинку А, площею 230,2 кв.м, літньої-кухні теплиці, Б та сараю «В», право власності на яке зареєстровано відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.01.2009 року

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п.п. 22.-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

П.24. до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Свідок ОСОБА_4І мати позивача в судовому засіданні повідомила, що з початку строни мешкали з позивачами, десь з 90 років, в цей період вони і почали будувати спірний будинок, вона також допомогала в будівництві, привозила цеглу, для будівництва, а вже цеглу для обліцовки будинку її донька разом з чоловіком купували за спільні кошти, сторони почали жити окремо коли десь в 2012 році донька дізналася що у чоловіка є інша жінка, в період перебування у шлюбі її донька працювала а у вільний час допомогала чоловіку на грибниці, всі кошти знаходились у чоловіка. Щодо земельної ділянки на якій побудовано будинок то їй відом що ця земельна ділянка подарована відповідачу його бабусею.

Свідок ОСОБА_1І донька позивача та відповідача в судовому засіданні повідомила, що батьки перестали жити разом десь в 2011 році, мешкали та будували разом за спільні кошти, по дому мати займалася господарством, вони разом відпочивали, купували один одному подарунки, мати працювала але всі кошти знаходились у батька оскільки він їздив в Київ купувати продукти, якщо їм з мамою потрібні були кошти він їм давав, також в вільний час мати допомагала в грибниці різала гриби. За чиї кошти будувався будинок вона не знає, але вважає що спірне майно є спільною сумісною власністю її батьків. З 2010 року перестали підтримувати шлюбні стосунки, жили як сусіди а розіхались в 2011 році

Cвідок ОСОБА_5І батько відповідача в судовому засіданні повідомив, що коли онуки було 6 років, то у сторін почалися сварки, після чого повноцінного життя у сторін не було, відповідач дуже багато працював, з 2004 року у них все розладилось і вони перестали існувати як сімя позивач, жили як сусіди в будівництві участі не приймала. Хто займався домогосподарством не знає, може це була і позивач, щодо земельної ділянки то повідомив, що землю подарувала його мати.

Свідок ОСОБА_6В брат позивача в судовому засіданні повідомив що будівництвом будинку займався відповідач, який будував за власні кошти, позивач участі не приймала, як чоловік і жінка перестали проживати десь з 2004 року.

При цьому суд критично відноситься до показів свідків ОСОБА_5І та ОСОБА_6В оскільки вони є родичами відповідача а отже є зацікавленими особами у вирішенні даного спору, доводи відповідача та його представника про те, що спірна нерухомість є його особистою власністю, так як позивач не приймала участь в будівництві будинку та фактично вони не мешкали як сімя p 2004-2005 років не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не були підтверджені належними доказами, інших належних та допустимих доказів які б підтвердили що спірне домоволодіння є особистою власністю відповідача суду не надано.

Оскільки спірне домоволодіння було побудовано відповідачем, коли він перебував у шлюбі з позивачкою, що свідчить про те, що в силу ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України за адресою Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15, являється спільним майном подружжя а тому позивач має право власності на ? частину домоволодіння за адресою Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15. проте вимоги позивача про поділ домоволодіння в натурі задоволенню не підлягають, оскільки відповідач заперечує проти визнання спірного майна спільною власністю подружжя, для визначення варіантів розподілу домоволодіння та земельної ділянки необхідні спеціальні знання та проведенні відповідної будівельно-технічної експертизи, проте відповідне клопотання ні одною із сторін не заявлялось.

Щодо визнання права власності окремо на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину літньої кухні -теплиці та 1/2 частину сараю, то враховуючи що згідно свідоцтва про право власності домоволодіння за адресою:Київська область Васильківської район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, 15 складається з житлового будинку А, площею 230,2 кв.м, літньої-кухні теплиці, Б та сараю «В», у суду не має підстав для визнання окремо на кожний об'єкт нерухомості права власності

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 3984902 від 27.05.2013 року домоволодіння № 15 по провулку Петршотравневому в с. Мархалівка Васильківського району Київської області перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Про ОСОБА_3», іпотекодавець-Сидоренко ОСОБА_7 (а.с. 153) Цей факт також не заперечується сторонами а отже відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, перебування майна у іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється та такий поділ не є розпорядженням (відчуженням) предметом іпотеки.

На підставі Державного акту на право власності на землю від 31.05.2001 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка загальною площею 0,201 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд - 0,201 га, за адресою: Київська область, Васильківський район, пров. Першотравневий, 15 яка передана площею 0,151 га на підставі рішення Мархалівської сільської ради народних депутатів від 22 лютого 2000 року № 2 та площею 0,05 на підставі рішення виконкому Мархалівської сільської ради № 3 від 26.07.2001 року (а.с.22)

Згідно зі ст. 22 КпШС України, який був чинним на момент виникнення спірних відносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Норми ч.ч. 3, 4 ст. 6 ЗК Української РСР, що діяв на час спірних відносин, передбачали, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. Безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель.

Статтею 69 СК України встановлено право дружини і чоловіка поділити майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Між тим, відповідно до положень ст. 22 ЗК Української РСР 1990 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 "Про приватизацію земельних ділянок", Порядку передачі ділянок у приватну власність громадян, що затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року №10, і ст. 22 КпШС України, які діяли на момент виникнення спірних відносин між сторонами, земельна ділянка, що одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, позаяк йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Аналогічні роз'яснення містить п.182 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якого земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Отже з огляду на спосіб набуття ОСОБА_2В права власності спірна земельна ділянка не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя у розумінні ст.ст. 22 КпШС України як майно набуте подружжям в період шлюбу за спільні кошти чи спільною працею, а є його особистою власністю, жодних доказів, які б спростовували такі висновки суду чи вказували на інший порядок набуття права власності на ділянку, зокрема оплатне придбання ділянки на підставі правочину суду не надано..

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, то в цій частині позовні вимоги теж не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати» №10 від 17 жовтня 2014 року (п.п.47,48) при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір про надання правової допомоги від 17.06.2014 року про надання юридичних послуг та надання послуг адвоката та надання та додаткову угоду до нього №1.

На підставі квитанцій до прибуткового ордеру № 197/1 від 17.06.2014 р. та № 177 від 01.07.2014 р. позивачем було сплачено ОСОБА_10 1000 грн.00 коп. та 1000 грн.00 коп (а.с. 34) згідно договору про надання правової допомоги

В справі міститься розрахунок та Акт наданих послуг за договором надання правової допомоги від 17.06.2014 року відповідно до якого адвокатом ОСОБА_10М були надані позивачеві послуги правової допомоги вартістю 2 000 грн.00 коп., зокрема, було підготовлено написано та направлено адвокатське застереження від 01.07.2014 року голові правління ПАТ «ПроКредитБанк» по договору іпотеки протягом 10 хвилин вартістю 97,44 грн; підготовлено написано та направлено адвокатське застереження від 02.07.2014 року голові правління ПАТ «ПроКредитБанк» про надання інформації по кредитним коштам протягом 10 хвилин вартістю 97,44 грн; підготовлено написано та направлено адвокатський запит від 02.07.2014 року до реєстраційної служби ГУЮ у Київській області про надання інформації щодо нерухомого майна протягом 10 хвилин вартістю 97,44 грн; підготовлено написано та направлено адвокатський запит від 03.07.2014 року до реєстраційної служби Васильківського МУЮ у Київській області про надання інформації щодо нерухомого майна протягом 10 хвилин вартістю 97,44 грн, надання 17.06.2014 року ОСОБА_1А консультації в галузі цивільного права щодо поділу спільного майна подружжя та оцінки майна експертами протягом 19 хв вартістю 148,64 грн; підготовка, аналіз чинного законодавства, складання позовної заяви від 27.08.2014 року про поділ сумісного майна подружжя та подання її до суду протягом 3 годин вартістю 1461 грн

Разом з тим, суду не надано будь-яких переконливих доказів, які б підтверджували підготовку адвокатом адвокатських запитів та адвокатських застережень до відповідних органів. Крім того в розрахунку зазначено, що до послуг правової допомоги позивачу входить підготовка, аналіз чинного законодавства, складання позовної заяви від 27.08.2014 року про поділ сумісного майна подружжя та подання її до суду протягом 3 годин вартістю 1461 грн, проте позовна заява подана представником ОСОБА_1А ОСОБА_11А датована 08.10.2014 р та зареєстрована в суді 10.10.2014 року, що суперечить відомостям, зазначеним в розрахунку.

З огляду на вищевикладене вбачається, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесених останнім витрат безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у даній справі у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, з відповідача підлягають стягненню витрати пов'язані з відновленням порушеного права в сумі 2320 грн. за проведення оцінку будинку та земельної ділянки (а.с.24). Щодо відшкодування витрат повязаних з оцінкою свінарника в сумі 1820 грн, то в цій частині суд приходить до висновку про відмову, оскільки нежитлова свінарник не був предметом розгляду в даній справі

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачені в дохід держави судовий збір в сумі 3654 грн.

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Мархалівка, пров. Першотравневий, будинок 15 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3654 грн. судового збору та 2320 грн витрат на проведення експертного дослідження.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя