Номер провадження: 22-ц/785/2333/16
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевський Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

встановила:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_6 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що в травні 2011 року між ним та ОСОБА_3 був укладений попередній договір з приводу подальшого укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, та на виконання зазначеного договору позивачем було передано ОСОБА_3 грошові кошти, еквівалент 15000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день укладання договору становило 119700 грн..

Відповідно до умов попереднього договору основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений сторонами не пізніше 20.07.2011 року, а у випадку коли відповідач відмовиться продавати умовлене майно, останній зобов'язаний повернути позивачу грошові кошти у гривневому еквіваленті з розрахунку 15000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день розрахунку.

Як зазначив позивач, основний договір не був укладений, а відповідач ухиляється від повернення отриманих коштів.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі, еквівалентному 15000 доларів США за курсом валют, встановленим на дату ухвалення рішення, компенсацію втрат від інфляції та три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Також просив стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн..

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в загальному розмірі 214763,55 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 компенсацію судових витрат в загальному розмірі 4826,68 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу домоволодіння між сторонами відповідно до закону укладений не був, то передані ОСОБА_6 відповідачу кошти підлягають поверненню. Крім того, вимоги позивача щодо стягнення 3% річних відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та компенсація судових витрат також підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що 27 травня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3, від імені якого діяла ОСОБА_7, уклали попередній договір про зобов'язання ОСОБА_3 передати у власність ОСОБА_6 домоволодіння під номером АДРЕСА_1, та земельну ділянку, на якій це домоволодіння розташоване, загальною площею 0,0987 га, та укласти в майбутньому договір купівлі-продажу вказаного майна. Вказаний попередній договір був посвідчений приватним нотаріусом ОМУЮ Пашичевською Г.Л. і зареєстрований у відповідному реєстрі за № 1701.

Як вбачається з п. 5 попереднього договору сторони домовилися про укладення основного договору купівлі-продажу домоволодіння під номером АДРЕСА_1 у строк до 20.07.2011 року.

Позивач ОСОБА_6, відповідно до п.4 договору, передав відповідачу в особі його представника грошові кошти в еквіваленті 15000 доларів США, що на час укладення попереднього договору становило 119700 грн., необхідні для підготовки нерухомого майна для купівлі-продажу (а.с.5).

Згідно з п. 10 попереднього договору сторони домовилися, що у випадку, коли одна із сторін буде необґрунтовано ухилятись від укладення основного договору, то така сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні збитки та сплатити штрафні санкції, а саме у разі, якщо ОСОБА_3 відмовиться продавати вказану нерухомість, то грошова сума, сплачена відповідно до п. 4 попереднього договору, підлягає поверненню ОСОБА_6 (а.с.5 зв.).

До ухвалення рішення суду першої інстанції, основний договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не укладено, змін або доповнень до попередньої угоди ними не погоджено, та всупереч приписам п. 10 попереднього договору сума, еквівалентна 15000 доларів США, відповідачем позивачу не сплачена.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певній термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладання.

Згідно ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладання договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст.610-611 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушенням зобов'язання з укладання основного договору купівлі-продажу визначено виникнення у ОСОБА_3 обов'язку повернення ОСОБА_6 коштів, еквівалентних 15000 доларів США.

Частиною другою ст. 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача суми, яка складає гривневий еквівалент 15000 доларів США.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 3% річних з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором в національній валюті - гривні, а не іноземній або еквіваленту до іноземної валюти, а тому індексація у даному випадку застосуванню не підлягає.

Як також правильно зазначив суд першої інстанції, грошове зобов'язання зі сплати на користь позивача гривневого еквіваленту 15000 доларів США виникло з 20.07.2011 року, тобто термін прострочення складає 3 роки 60 днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню гривневий еквівалент трьох процентів річних від простроченої суми - 1423,97 доларів США (15000*0,03/365*1155), що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 18628,82 грн..

Що стосується компенсації судових витрат, то колегія суддів вважає зазначити наступне.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справи, суд повинен виходити з положень п. 2 ч. 2 ст. 79, ст.ст. 84, 88 ЦПК України, відповідно до яких до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанції від 29.04.2014 року за № 29/04/14 та розрахунку ОСОБА_6 сплатив адвокату ОСОБА_9 3000 грн. (а.с.32-35), тому вказані витрати підлягають відшкодуванню. Крім того, позивачем за подання позовної заяви був сплачений судовий збір у розмірі 1826,69 грн. (а.с.1), який також підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання відповідача на те, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо його ухиляння від укладання договору купівлі-продажу, оскільки відповідно до умов попереднього договору від 27.05.2011 року ОСОБА_7 як представник ОСОБА_3 зобов'язалася підготувати та надати усі необхідні документи для укладання договорів купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташоване це домоволодіння, площею 0,0987 га, не пізніше 20.07.2011 року (п. 5 договору), але цього зроблено не було.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день подання позову існувала заборона на відчуження будинку та земельної ділянки, які були предметом договору, обтяження було припинено лише у вересні 2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.78-83), та свідчить про те, що відповідачем не були виконані умови договору щодо підготовки усіх необхідних документів для укладання договору купівлі-продажу не пізніше 20.07.2011 року.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим та безпідставним твердження апелянта про те, що кошти за попереднім договором у сумі, еквівалентній 15000 доларів США, він не отримував, так як позивачем не надано на підтвердження цього розписки, оскільки у п. 4 попереднього договору, посвідченого нотаріусом, зазначено, що ОСОБА_3 в особі свого представника отримав зазначені кошти від ОСОБА_6.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_7, яка діяла в інтересах ОСОБА_3, підписала попередній договір добровільно, що свідчить про те, що всі умови договору сторонами визначено як обов'язковими для виконання, та ніяких заперечень щодо них відповідачем не висловлювалось.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції цілком законно та обґрунтовано задоволені позовні вимоги позивача в частині стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 грошової суми, еквівалентній 15000 доларів США, 3% річних та судових витрат.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається,як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

В.О. Суворов