АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Лаченкової О.В.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація», яка діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_2, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, ОСОБА_4 посилався на те, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2012 року, визнано недійсними: довіреність від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_5, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2. Зазначив, що він звернувся до КП ДМБТІ із заявою про реєстрацію свого права власності на спірну квартиру, однак, йому було відмовлено через те, що рішенням суду не визнано за ним право власності, тому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3, що складається із: коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м., зобовязати реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3.

03 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_4 помер (т.1 а.с.74).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача (т.1 а.с.76).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року провадження у справі було відновлено, у звязку з тим, що 20 травня 2015 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_3 брата позивача про відновлення провадження у справі та залучення його до участі у справі у якості правонаступника після смерті його брата ОСОБА_4, який помер 03 жовтня 2014 року (т1 а.с.78, 82, 83).

ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із уточненим позовом до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_2, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру (т.1 а.с.92-94).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що після визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 26 липня 2006 року, право власності його брата ОСОБА_4 на вказану квартиру мало бути відновлено. 03 жовтня 2014 року ОСОБА_4 помер. Він, як єдиний його родич та спадкоємець, звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вважає, що право власності його брата на спірну квартиру не було відновлено, квартира не увійшла до складу спадкового майна і він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на квартиру в порядку спадкування за законом, а тому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3, що складається із: коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м., зобовязати реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3, що складається з коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м. (т.1 а.с. 92).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_5, що складається із: коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (т.1 а.с.141-144).

У жовтні 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про розяснення заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року (т.1 а.с.149).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розяснення рішення суду було відмовлено (т.1 а.с.171).

У жовтні 2015 року керівник ГО «ДНПГО» ОСОБА_6, в інтересах відповідача ОСОБА_2, звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року (т.1 а.с.160-163).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року заяву керівника ГО «ДНПГО» ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_2, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру було залишено без задоволення (т.2 а.с.96, 97).

В апеляційній скарзі керівник ГО «ДНПГО» ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_2 просить заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровану в реєстрі за №16949. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_9 та зареєстровано за № 3347. Скасовано реєстрацію права власності в органах МБТІ на квартиру АДРЕСА_5 на імя ОСОБА_2 на підставі витягу про право власності від 03 серпня 2006 року. У задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 про визнання його добросовісним набувачем та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено.

Зазначеним рішенням суду від 08 вересня 2011 року встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 лютого 2002 року Виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_6овську належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (т.1 а.с.6, 7).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2012 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року залишено без змін (т.1 а.с.8).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, у серпні 2012 року ОСОБА_4 звертався до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року, та рішенням КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 09 вересня 2012 року йому було відмовлено в державній реєстрації прав (т.1 а.с.9).

03 жовтня 2014 року ОСОБА_4 помер, та після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно (т.1 а. с. 74).

З матеріалів справи вбачається, після смерті ОСОБА_4 брат померлого ОСОБА_3, 15 жовтня 2014 року звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4, який помер 03 жовтня 2014 року та за заявою ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_4 була відкрита спадкова справа № 704/2014 (т.1 а.с.118-126).

Звернувшись із вищевказаними позовними вимогами позивач ОСОБА_3 посилався на те, що він як єдиний спадкоємець за законом після смерті брата ОСОБА_4, який помер 03 жовтня 2014 року, звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак враховуючи що право власності його брата, ОСОБА_4, на спірну квартиру не було відновлено, спірна квартира не увійшла до складу спадкового майна, і він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на квартиру в порядку спадкування за законом, тому просив визнати за ним право власності на спірну квартиру (т.1 а.с.92-94).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, який був власником квартири АДРЕСА_1, а тому позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

В силу ст. 317 ЦК України, право власності включає право володіння, користування та розпорядження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровану в реєстрі за №16949. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 25 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_9 та зареєстровано за № 3347. Скасовано реєстрацію права власності в органах МБТІ на квартиру АДРЕСА_5 на імя ОСОБА_2 на підставі витягу про право власності від 03 серпня 2006 року. У задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 про визнання його добросовісним набувачем та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено.

Зазначеним рішенням суду від 08 вересня 2011 року встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 лютого 2002 року Виконкомом міської Ради народних депутатів квартира АДРЕСА_6овську належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (т.1 а.с.6,7).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2012 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року залишено без змін (т.1 а.с.8).

ОСОБА_4, за життя, звертався до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року, та рішенням КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 09 вересня 2012 року відмовлено в державній реєстрації прав (т.1 а.с.9).

03 жовтня 2014 року ОСОБА_4 помер (т.1 а. с. 74).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Після смерті ОСОБА_4, померлого 03 жовтня 2014 року, із заявою про прийняття спадщини 15 жовтня 2015 року до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернувся брат померлого ОСОБА_3, та за заявою ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа № 704/2014 (т.1 а.с.118-126).

З матеріалів спадкової справи вбачається дані про видачу нотаріусом свідоцтва про прийняття спадщини ОСОБА_3 відсутні.

Крім того, в матеріалах спадкової справи відсутня відповідна відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення права на спадщину на вищевказане нерухоме майно, а саме спірну квартиру №42, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 32 за ОСОБА_3

Отже, враховуючи, що відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину за ОСОБА_3 після смерті брата ОСОБА_4, померлого 03 жовтня 2014 року відсутня, постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріусом не виносилася, вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на спірну квартиру в порядку спадкуванні за законом після смерті брата ОСОБА_4 на теперішній час є передчасним.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ГО «ДНПГО», яка діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню в частині визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, що складається з: коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м., з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргуГромадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація», яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_2, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру скасувати частково в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, що складається з: коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м. та в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору в розмірі 268 грн. 08 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_2, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді