УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Закропивного О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який у процесі розгляду справи уточнив, та остаточно просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 та виселити з неї ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу від 30 травня 2014 року, він є власником вищевказаної квартири, у якій з 2004 року проживає ОСОБА_5, яка набула права користування спірним приміщенням за згодою колишнього власника - її колишнього чоловіка ОСОБА_4, який є його сином.

ОСОБА_4 вказував, що відповідачка проживає у квартирі періодично, коли у неї загострюється хвороба (психічне захворювання) та трапляються нервові зриви, у зв'язку із чим завдає шкоди майну, псуючи та руйнуючи квартиру, що є підставою для скарги сусідів до правоохоронних органів.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 не є членом його сім'ї, договір найму між ними не укладався, а тому в квартирі відповідачка проживає за відсутності правових підстав та виселятися з неї категорично відмовляється, чим перешкоджає позивачу користуватись його власністю, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2015 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_5 з квартири № 50, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували вищевказану правову позицію Верховного Суду України, а також те, що ОСОБА_4 з 30 травня 2014 року є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідачка ОСОБА_5 вселилась до цієї квартири та проживає в ній як член сім'ї колишнього власника квартири - ОСОБА_4, з яким розірвано шлюб у серпні 2012 року, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що з припиненням права власності колишнього власника на спірне приміщення втрачається й право користування ним у членів його сім'ї.

Апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи апеляційної скарги щодо невзяття до уваги рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда 15 серпня 2012 року, яким вона була вселена у спірну квартиру, оскільки встановлені цим рішенням обставини мають інший предмет спору та стосуються інших учасників процесу, оскільки її колишній чоловік на той час був власником цієї квартири.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана