У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Мелітопольська державна нотаріальна контора, про стягнення заборгованості зі спадкоємців, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9,третя особа - Мелітопольська державна нотаріальна контора, про стягнення заборгованості зі спадкоємців. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він на підставі договору факторингу №1, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» набув право вимоги до боржника ОСОБА_10 за кредитним договором № 0, укладеним 16 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_10 У листопаді 2014 року позивачеві стало відомо про те, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Спадкоємцями померлого ОСОБА_10 є відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9 З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 вересня 2008 року, яка виникла станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі 19 479,45 доларів США в межах вартості майна, отриманого у спадщину.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, та передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачем позовних вимог, зокрема, що останнім в обгрунтування своїх вимог не надано відомостей про обсяг та вартість отриманого відповідачами у спадщину майна; що іпотечне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не входить до спадкової маси в цілому; що серед спадкоємців є малолітні діти, які не можуть відповідати за зобов'язаннями в силу відсутності цивільної дієздатності, а отже обсяг майна дружини померлого та його матері у відношенні до загальної спадкової маси не виділені та не визначені, що унеможливлює визначення розміру стягнення заборгованості за укладеним померлим ОСОБА_10 кредитним договором.

Проте повністю з висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 16 вересня 2008 року між АКІБ УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_10, було укладено кредитний договір № 0 за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальникові (ОСОБА_10.) кредит в іноземній валюті у сумі 21 тис. доларів США із кінцевим терміном повернення до 15 вересня 2015 року, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі, на умовах, що передбачені кредитним договором та графіком погашення кредиту (а.с.7-11, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_10 за кредитним договором, 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_10 укладено договір іпотеки №0/3, відповідно до якого останній передав в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-19, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 02 жовтня 2009 року відділом РАЦС по місту Мелітополю Мелітопольського МРУЮ Запорізької області (а.с. 13, т. 1).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1, предметом якого є всі права вимоги до ОСОБА_10 за кредитним договором №0 від 16 вересня 2008 року (а.с. 27-31, т. 1).

19 лютого 2010 року Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою Запорізької області відкрито спадкову справу № 165/10 після смерті ОСОБА_10 (а.с. 144-157, т. 1)

19 лютого 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Мелітопольської міської державної нотаріальної контори Запорізької області із повідомленням про наявність кредиторської заборгованості за кредитним договором № 0 від 16 вересня 2008 року (а.с. 144 зворот-145, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року до Мелітопольської міської державної нотаріальної контори Запорізької області звернулась ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 та одночасно зазначила, що крім неї також після смерті останнього спадкують його мати - ОСОБА_6 та його діти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с. 148 зворот, т. 1)

08 грудня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Мелітопольської міської державної нотаріальної контори Запорізької області з вимогою (претензією) до спадкоємців боржника № 143-15539 (а.с. 12, т. 1).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов᾽язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов᾽язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-31цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що житловий будинок, який забезпечує виконання зобов'язань ОСОБА_10 за кредитним договором № 0, як предмет іпотеки, є спільним майном подружжя, залишив поза увагою положення ст. 334 ЦК України, відповідно до яких право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Даних щодо визнання за відповідачем ОСОБА_7 право власності на цей житловий будинок, в тому числі в порядку поділу майна подружжя, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що відповідальність за зобов'язаннями перед кредитором несуть лише дружина спадкодавця - відповідач ОСОБА_7 та його мати - відповідач ОСОБА_6, а їх частки у спадковому майні не виділені, не звернув належної уваги, що за змістом ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тобто до кола спадкоємців також входять неповнолітні діти спадкодавця, які відповідають за зобов'язаннями боржника у в межах вартості майна, одержаного у спадщину (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). Відомостей про перерозподіл розміру часток між спадкоємцями матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв належним чином всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Разом з цим, суд першої інстанції не перевірив належним чином коли позивачеві стало відомо про смерть боржника ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з огляду на те, що на момент укладення договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, первісному кредитору ПАТ «УкрСиббанк» було відомо про смерть боржника (а.с. 144 зворот, т. 1)

Не розглянутою судом першої інстанції залишилась заява представника відповідачів про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (а.с. 177-178, т. 1), не перевірено чи дотримано було позивачем строк пред'явлення вимоги до спадкоємців, передбачений ст. 1281 ЦК України, з урахуванням рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року у справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_7 про стягнення боргу (а.с. 201-204, т. 1) та положень ст. 514, 517 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук