Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/565/16-ц

13.07.2016 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді: Конепуда В.І., при секретарі с/з - ОСОБА_1, позивача - ОСОБА_2 представника третьої особи - начальника ДВПТІ по Воловецькому району ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тишівської сільської ради, треті особи: Воловецька державна нотаріальна контора, ДВПТІ по Воловецькому району, про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Тишівської сільської ради, треті особи: Воловецька державна нотаріальна контора, ДВПТІ по Воловецькому району, про визнання права власності на житловий будинок.

Свою заяву мотивував тим, що його батько ОСОБА_4 у 1971 році побудував житловий будинок №68 в с. Тишів Воловецького району. 15.07.1985 року ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилася спадщина, заповіту на випадок смерті спадкодавець не залишив. Позивач ОСОБА_2 є сином спадкадавця та має право на спадщину за законом як спадкоємець першої черги, інших спадкоємців немає, тому просить суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на на житловий будинок та прибудинкові споруди, що знаходяться за адресою: в с. Тишів №68, Воловецького району Закарпатської області.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задвольнити.

Представник відповідача - голова Тишівської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Завідуюча Воловецькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи начальник ДВПТІ по Воловецькому району ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, зазначений Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Таким чином, спірні правовідносини, щодо набуття права власності на житловий будинок №68 в с. Тишів Воловецького району Закарпатської області регулюються нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що будинок №68 в с. Тишів Воловецького району побудований ОСОБА_4, що підтверджується також технічним паспортом на житловий будинок (а.с.4-10).

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ФМ №201744 від 30.03.2016 року (а.с.14) ОСОБА_4 помер 15.07.1985 року, не залишивши по собі письмове розпорядження на випадок своєї смерті.

Позивач ОСОБА_2 є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №347848 від 30.03.2016 року (а.с.15) та відноситься до першої черги спадкування відповідно до вимог ЦК Української РСР в редакції 1963 року

Відповідно до вимог ст.9 ЦК Української РСР в редакції 1963 року правоздатність громадянина виникає в момент народження і припиняється з смертю.

Після смерті ОСОБА_4, позивач в порядку передбаченому діючим на той час ЦК УРСР (1963 рік), як спадкоємець за законом, а також у відповідності до ст.549 зазначеного Кодексу спадщину прийняв, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, а саме позивач фактично постійно проживав у вказаному спадковому житловому будинку, однак оформити спадщину на себе не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього.

ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини)…. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

В п.3.1 даного узагальнення відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Так, 30.06.2016 року, при зверненні позивача до нотаріуса для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок і реєстрації права власності за спадкодавцем (а.с.3).

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а згідно статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 9, 529, 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст. 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та прибудинкові споруди, що знаходяться за адресою: в с. Тишів №68, Воловецького району Закарпатської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:

Суддя: Конепуд В.І.