Номер провадження: 22-ц/785/2086/16
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Тер-Григорьяні Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22690,76 грн., а також судові витрати у розмірі 243,60 грн. При цьому позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21.03.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 14948,67 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідачем умови договору не виконуються, ним порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ „ПриватБанк" задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22690,76 грн. за договором б/н від 21.03.2013 року. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.12.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2014 року відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та ухвалити нове, яким у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим 03.02.2016 року, в засідання судової колегії 25.02.2016 року не з`явився та не повідомив про причини не явки.

В засідання судової колегії 25.02.2016 року о 14-00 г. з`явився представник ОСОБА_2 за договором про надання праової допомоги від 15.11.2015 року адвокат Авдеєнко В.І. та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він не знайомий з матеріалами справи.

Судова колегія приймає до уваги, що:

- цивільна справа слухається понад розумний строк - з квітня 2014 року;

- апеляційний суд 22.01.2016 року відкрив провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 датованої 25.12.2015 року - тобто вже під час дії договору про надання правової допомоги з адвокатом Авдеєнком В.І. Слухання справи по суті було призначено на 25.02.2016 року, про що завчасно були повідомлені всі сторони у справі, в тому числі і ОСОБА_2 - 03.02.2016 року, який разом зі своїм представником мав більше ніж достатній час ознаймотися з матеріалами справи;

- будь-яких поважних причин неможливості ознайомлення з матерілами справи, підтверджених документальними доказами адвокатом Авдеєнком В.І. не наведено та не представлено.

Судова колегія констатує , що такі дії ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 фактично є зловживанням своїми процесуальними правами та затягуванням розгляду справи на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Судова колегія оцінюючи вказані обставини у сукупності не знаходить підстав для відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги законні та обґрунтовані.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з встановленими у справі обставинами та матеріалами справи, заснований на законі.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

21.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку /а.с.5/. Також 21.03.2013 року сторонами укладено ОСОБА_3 угоду про реструктуризацію заборгованості про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку /а.с.6/, згідно з якою банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 14948,67 грн. на строк 36 місяців з 21.03.2013 року по 31.03.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 14948,87 грн. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушила умови кредитного договору.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 21.03.2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_2, станом на 25.03.2014 року вбачається, що заборгованість за кредитом становить - 14858,46 грн., заборгованість за процентами - 2689,42 грн., штрафи за п.п. 2.2 Генеральної угоди - 5142,88 грн., разом - 22690,76.

Таким чином, встановивши вказані обставини, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних взаємовідносин між сторонами та правильно застосував норми матеріального права щодо обов`язку виконання договірного зобов`язання.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Тобто, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2010 року стягнуто зі ОСОБА_2, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 208959-CRED від 19.02.2008 року в сумі 16302 грн. 90 коп., яка складається з тіла кредиту - 13856,84 грн.; процентів за користування кредитом - 1431 грн. 76 коп., штрафи - 249,86 грн. (фіксована частина) та 764,46 грн. (процентна складова).

Дане рішення вступило в законну силу, було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Згідно листа Приморського віддідллу ДВС Одеського міського управління юстиції виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-811/10, виданого Київським районним судом м. Одеси 04.06.2010 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 16302,9 грн. закрито, як фактично виконане на підставі ст. 49 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження» 11.09.2012 року (а. с. 76).

З представленого розрахунку заборгованості, виконаного Банком за період починаючи з 19.02.2008 року до 10.02.2013 року вбачається, що у 2012 році, кошти, що надійшли на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2010 року, Банком враховані на погашення зобов`язання зі сплати тіла кредиту - 1020 доларів США та процентів 1020 доларів США. На час надходження грошових коштів, сплачених ОСОБА_6 на виконання рішення суду, загальна прострочена заборгованість за тілом кредиту складала 1799,6 доларів США та процентів - 2634,6 доларів США. Після надходження коштів і врахування їх Банком, загальна заборгованість за тілом кредиту зменшилася з 1799,6 доларів США до 778,9 доларів США, а по процентам з 2634,6 до 1843,19 доларів США.

Тобто, на час укладення згаданої Генеральної угоди у березні 2013 року заборгованість за кредитним договором від 19.02.2008 року, як вбачається з розрахунку представленого Банком і не спростованого відповідачем, існувала, оскільки на час надходження коштів прострочена заборгованість за тілом кредиту та процентами складала 4434,2 доларів США(1799, 6 +2634,6), а погашено було суму еквівалентну 2040 доларів США, тобто, різниця станом на липень 2012 року складала 2394,2 доларів США, а станом на березень 2013 року збільшилася на 228,9 доларів США і досягла 2623,1 доларів США.

Питання виконання кредитного договору у послідовності передбаченої абз 2 п. 3.3. кредитного договору № 208959-CRED від 19.02.2008 року та черговості фактичного зарахування коштів, що надішли на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2010 року, не відносяться до предмету даного спору, оскільки вимоги заявлені за порушення відповідачем зобов`язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 21.03.2013 року.

Дана Генеральна угода дійсно була укладена між сторонами справи для створення благоприємних умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 19.02.2008 року.

При цьому для покриття заборгованості, Банк та ОСОБА_2 дішли згоди, що Банк зменшує заборгованість за процентами на 643,42 доларів США і тому загальна заборгованість, яка була реструктуризована складала остаточно 2004,09 доларів США, що становило у гривнях за курсом НБУ 16018,67 грн. При цьому банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 14948,67 грн. на строк 36 місяців з 21.03.2013 року по 31.03.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 14948,87 грн. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Іншою умовою укладення Генеральної угоди було те, що позичальник з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договорами зобов`язався мати на будь-якому відкритому у Банку рахунку, залишок коштів в сумі 1070 грн. Відповідно до п. 1.5 підписнання даної Генеральної угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника.

Всі вказані умови щодо укладення Генеральної угоди ОСОБА_2 були дотримані, Генеральна угода була сторонами підписана і є діючою.

Як з`ясовано судовою колегією у представника ОСОБА_2 вимоги про визнання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 21.03.2013 року недійсною, ОСОБА_2 на час розгляду цієї справи в апеляційній інстанції, не заявлялися.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що Генеральна угода укладена в рахунок реструктуризації не існуючої (погашеної) заборгованості за кредитним договором від 19.02.2008 року батьком відповідача, про що було невідомо самому відповідачу та приховано Банком, і тому не може бути підставою для стягнення заявленої Банком заборгованості, є неспроможними, оскільки за встановлених обставин, не спростовують висновку суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що задоволення вимог банку за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 21.03.2013 року є подвійним стягненням, оскільки ще у 2010 році рішенням суду заборгованість за кредитним договором вже була стягнута та рішення суду було виконане, не може бути взятим до уваги, оскільки спростовуються встановленим и судом обставинами та матеріалами справи. Належних доказів на спростування наданого Банком розрахунку заборгованості та про недійсність Генеральної угоди від 21.03.2013 року, ОСОБА_2 та його представником, не представлені.

При таких обставинах у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанку» та стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за порушення зобов`язань передбачених Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 21.03.2013 року, помилковим, а тому відсутні підстави для скасування або зміни заочного рішення суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

В.П. Фальчук