Справа № 405/8174/15-ц
Провадження №2/405/2038/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Береді Я.І.
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.1993 року належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1, в якій з 02 листопада 2011 року зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2, та який з 20 листопада 2011 року за даною адресою не проживає. Позивач також зазначила, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права, як власника зазначеного майна.
З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення в газеті «Народне слово» № 5 (3235) від 04 лютого 2016 року, причини неявки суду не відомі.
З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в судовому засіданні позивач не заперечувала.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 1993 року, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, 21 березня 1991 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1-617, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано в ОКП «Кіровоградське ООБТІ» 31 січня 1995 року, записано у реєстрову - кадастрову книгу №4277/14.
Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1, виданого 13 серпня 1994 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «ОСОБА_1».
Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 19 Ленінського району м. Кіровограда від 11.11.2015 року № 1250 ОСОБА_1, 1976 року народження проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з нею проживає чоловік ОСОБА_4, 1973 року народження та донька ОСОБА_5, 1996 року народження. Крім того, за зазначеною згідно з записами в будинковій книзі з 02.11.2011 року зареєстрований ОСОБА_2, 1968 року народження, який з 20.11.2011 року за вказаною адресою не проживає.
Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 04.12.2015 року місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 02.11.2011 року.
Відповідно до акту від 11.11.2015 року, складеного за підписами сусідів будинків № 15/133 та № 10 по АДРЕСА_1: ОСОБА_6, (буд. № 15/133), ОСОБА_3 (буд. № 10) підписи яких посвідчено головою квартального комітету № 19 Ленінської районної в м. Кіровограді ради ОСОБА_7, за яким, згідно запису будинкової книги будинка АДРЕСА_1, значиться зареєстрованим з 02.11.2011 року ОСОБА_2, але з 20.11.2011 року за вказаною адресою останній не проживає, місце перебування на теперішній час не відоме.
Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Більш того, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Під час судового розгляду справи знайшов підтвердження факт не проживання відповідача ОСОБА_2 з 20.11.2011 року, в житловому будинку АДРЕСА_1, належного позивачу на праві приватної власності, що підтверджується матеріалами справи, і, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, 21 березня 1991 року, яким підтверджено право власності позивача на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 04.12.2015 року, згідно з якими ОСОБА_2 з 02.11.2011 року зареєстрований за вказаною вище адресою, актом від 11.11.2015 року про не проживання ОСОБА_2 за вказаною вище адресою, окрім того, останній не є членом сім'ї позивача, в родинних стосунках з останнім відповідач не перебуває, а тому вважаються судом встановленими.
З огляду на викладене вище, судом достовірно встановлено, що відповідач без поважних на те причин з 20 листопада 2011 року не проживає та не користується житловим будинком АДРЕСА_1, власником якого є позивач, не використовує будинок за його функціональним призначенням, для проживання в ньому, крім того відповідач будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та в утриманні будинку не приймає, не є членом сім'ї позивача, будь-які угоди щодо права користування житловим будинком між відповідачем та позивачем не укладалися.
Позивач при зверненні до суду посилається на обмеження фактом реєстрації місця проживання відповідача в зазначеному житловому будинку його, як власника житлового приміщення, права на користування та розпорядження майном, в зв'язку з чим судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
З урахуванням викладеного вище, є необхідним усунути позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, які створює реєстрація за даною адресою відповідача ОСОБА_2, з визнаннм останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України та позиції позивача щодо розподілу судових витрат по справі, судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем.
Відповідно до ст.ст.15, 16, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1.
Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку статті 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова