АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 667/5637/15-ц Головуючий в І інстанції: Стамбула Н.В.
Номер провадження №22-ц/791/1151/2016 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Мирненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 лютого 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні Шваґер Марини Василівни при примусовому виконанні виконавчих документів, заінтересовані особи: ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство "МТС Україна", Херсонська місцева прокуратура, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 липня 2015 року ОСОБА_4, звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати дії та бездіяльність державного виконавця Швагер М.В. неправомірними та вирішити питання про зняття з продажу квартири АДРЕСА_1 і виставити на продаж належну їй земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_3.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні перебуває виконавче провадження про стягнення з неї грошових коштів у загальному розмірі 100 000грн. Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем накладений арешт на належну їй квартиру АДРЕСА_1. На початку липня 2015 року з розміщеної інформації на сайті електронних торгів вона дізналася про продаж ВДВС квартири, в якій вона проживає. У заяві, поданій державному виконавцю Швагер М.В., поставила питання про заміну об'єкту продажу на належну їй земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3, площею 594 кв.м, з збудованим підвалом та цокольним поверхом для будинку та двома гаражами, загальною площею 154кв.м, проте 17 липня 2015 року отримала відповідь про відмову у заміні об'єкту продажу, у зв'язку з неможливістю реалізації земельної ділянки шляхом проведення електронних торгів. Вважає, що діями держвиконавця порушені положення ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державний виконавець не перевірив наявності у неї іншого, ніж квартира, майна, а саме земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3, за рахунок якого можна виконати судове рішення.

Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 лютого 2016 року скарга була задоволена частково. Суд ухвалив: визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні Швагер М.В. щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, і в якій вона проживає; зобов'язати державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні Швагер М.В. зняти з реалізації квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діюча в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати зазначену ухвалу і відмовити в задоволенні скарги. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказала, що державним виконавцем виконані всі вимоги Закону України "Про виконавче провадження", а боржниця ОСОБА_4 навмисно затягує виконання судового рішення на користь стягувача ОСОБА_3 Також зазначила, що під час проведення опису та арешту майна 16.10.2014 року, зокрема спірної квартири, боржниця не повідомила державному виконавцю про наявність у неї земельної ділянки. Крім того зазначила, що на запропонованій земельній ділянці знаходиться недобудований будинок площею 154кв.м, побудований самочинно, тому не може бути реалізованим. Вважає, що оскільки дії державного виконавця пов'язані з реалізацією арештованого майна та проведенням торгів, то суд залишає скаргу на його дії без розгляду, а заявникові роз'яснює право на звернення до суду в позовному порядку із залученням всіх стягувачів за зведеним виконавчим провадженням. Також вважає, що ОСОБА_4 реалізувала своє право, передбачене ст.52 вказаного закону, на внесення пропозиції щодо майна, на яке в першу чергу можливо здійснити стягнення, оскільки державному виконавцю на таке майно вона під час виконавчих дій не вказувала і державному виконавцю про це майно не відомо. Також вказала, що на вказаній земельній ділянці розташований будинок, тому вона є не земельною ділянкою, а садибою, що виключає можливість першочергового звернення стягнення на вказане майно в силу ст.63 закону.

Таким чином, ухвала суду оскаржується лише в частині задоволення скарги і не оскаржується в частині відмови в задоволенні скарги про виставлення на продаж належної заявнику земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_3.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з облікової картки на виконанні ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні перебуває зведене виконавче провадження №46303583 за виконавчими листами:

виконавчий лист №2114/7504 від 19 травня 2014 року, виданий Комсомольським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 26 232,52грн.;

виконавчий лист №667/4274/14-ц від 17 січня 2015 року, виданий Комсомольським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 61961,90грн.;

судовий наказ №667/9134/14-ц від 24 листопада 2014 року, виданий Комсомольським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПтАТ ?МТС Україна? грошових коштів в сумі 1286,36грн. (а.с.29).

Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за боржником ОСОБА_4 на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.32-33).

Згідно акту опису й арешту майна від 16.10.2014 року у ході проведення виконавчого провадження описано і накладено арешт на вказану вище квартиру; в акті зазначено, що описане майно буде передане для реалізації не раніше 26.10.2014 року (а.с.34-37).

Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 01 березня 2006 року боржнику ОСОБА_4 також належить земельна ділянка по АДРЕСА_3 (а.с.15).

Згідно ч.1 ст.63 Закону України ?Про виконавче провадження? звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року ?Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах?: боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина п'ята статті 52 Закону "Про виконавче провадження").

Разом з тим, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 № 2710/5 ?Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів? (набрав чинності 29.12.2015р), який видано відповідно до ст.62 Закону України ?Про виконавче провадження? та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 року № 212-р ?Деякі питання реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів?, було затверджено Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (далі - Порядок).

В силу вказаного наказу визнано такими, що втратили чинність з 18.01.2016р, зокрема:

наказ Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (зі змінами);

наказ Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 липня 1999 року за № 480/3773 (зі змінами);

наказ Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038 (зі змінами);

наказ Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204 (зі змінами).

У цьому Порядку термін арештоване майно (далі - майно) вживається у такому значенні: - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, вилученого з обігу згідно із законом або обмежено оборотоздатного, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України ?Про виконавче провадження?), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації (п.1).

З листа начальника відділу ВДВС Комсомольського РУЮ від 14.07.2015 року №17381, направленого на адресу ОСОБА_4, вбачається, що їй відмовлено у здійсненні реалізації земельної ділянки з посиланням на наказ Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 ?Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів? (а.с.6).

Цим наказом затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Згідно п.1 вказаного наказу від 16 квітня 2014 року № 656/5 в Херсонській області експеримент із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів проводився з 06 серпня 2014 року.

У цьому Порядку термін арештоване майно (далі - майно) вживається у такому значенні: - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації (п.1 Порядку).

Таким чином, на момент опису й арешту квартири (16.10.2014р), а також повідомлення ОСОБА_4 начальником відділу ВДВС Комсомольського РУЮ від 14.07.2015 року законодавча можливість для звернення стягнення на земельну ділянку була, а державним виконавцем було неправомірно відмовлено у нездійсненні реалізації земельної ділянки, яка належить боржнику.

Крім того, на той момент були чинними накази Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій», «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» та «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», які передбачають звернення стягнення на земельні ділянки.

Задовольняючи скаргу на підставі ст.63 Закону України ?Про виконавче провадження?, суд дійшов до правильного висновку, що державний виконавець зобов'язаний був з'ясувати наявність у боржника іншого майна, повинен був вчинити низку виконавчих дій, щоб встановити інший спосіб задоволення вимог кредиторів, а його дії щодо реалізації спірної квартири є неправомірними.

Разом з тим, колегія суддів, враховує те, що предметом розгляду в цій справі є скарга на дії державного виконавця щодо звернення стягнення на належну заявнику квартиру, вчинені 16.10.2014р при здійсненні опису й арешту квартири та вчинені при передачі квартири для реалізації, що тривало з осені 2014р до літа 2015р. На той час була можливість реалізувати вказану заявником земельну ділянку, оскільки відповідне Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке передбачало можливість реалізацію земельної ділянки, втратило чинність тільки з 18.01.2016 року. Зазначене не перешкоджає державному виконавцю в нових умовах (в умовах дії відповідного Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів) діяти згідно чинному на цей час законодавству.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані законом та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, посилання заявника на те, що боржниця не повідомила державному виконавцю про наявність у неї земельної ділянки не приймається до уваги, оскільки спростовується дослідженим вище листом начальника ВДВС від 14.07.2014 року. Твердження про те, що на запропонованій земельній ділянці знаходиться недобудований будинок площею 154кв.м., і що вказане майно разом є садибою, не підтверджується відповідними доказами та не впливає на встановлену неправомірні дії державного виконавця. Посилання заявника на те, що дії державного виконавця пов'язані з реалізацією арештованого майна та проведенням торгів, тому суд мав залишити скаргу на його дії без розгляду, також не приймаються до уваги, оскільки предметом оскарження є дії державного виконавця, вчинені з осені 2014 року до літа 2015 року щодо звернення стягнення на квартиру, в якій проживає боржник, а не на земельну ділянку, на що вказувала боржник.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

В іншій частині зазначена ухвала суду в апеляційному порядку не переглядалась як така, що не оскаржувалась.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська