Справа № 369/3141/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/944/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору і застосування наслідків недійсності правочину та визнання недійсним договору поруки, -

в с т а н о в и л а:

у березні 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29 липня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є ВАТ «Електрон банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № KF51126 з додатками та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 200 000 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 28 липня 2013 року та сплатою 5 % річних.

Банк виконав свої зобовязання, надавши ОСОБА_2 кредит в сумі, визначеній кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1427_18 від 29 липня 2008 року.

Відповідно до умов кредитного договору № KF51126 від 29 липня 2008 року позичальник ОСОБА_2 зобовязаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі штрафні санкції, незалежно від строку зобовязання у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків, щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк направляв позичальнику повідомлення вимогу за вих. № 09-3/25601.

В якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № KF51126 від 29 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № KF51126/S-2 від 07 липня 2010 року, відповідно до умов якого у порушення боржником своїх зобовязань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином не виконали своїх зобовязань у відповідності до умов кредитного договору та договору поруки, у звязку з чим мають заборгованість перед банком у розмірі 131033,76 доларів США, що еквівалентно 2 852 054 грн. 88 коп., яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 12393,01 доларів США, що еквівалентно 2 664 542 грн. 26 коп., заборгованості по відсотках 7782,58 доларів США, що еквівалентно 169429 грн. 73 коп.. Нарахована пеня станом на 17 березня 2015 року становить 858,17 доларів США, що еквівалентно 18 682 грн. 69 коп.

Враховуючи викладене, ПАТ «ВіЕс Банк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № KF51126 від 29 липня 2008 року у розмірі 131033,76 доларів США, що еквівалентно 2 852 654 грн. 88 коп., та понесені судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «ВіЕс Банк», ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним, укладений між сторонами договір кредиту з тих підстав, що в момент його укладання він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також усвідомлювати наслідки вчинених дій, оскільки страждав на тимчасовий психічний розлад, просив також застосування наслідків недійсності правочину.

Оскільки договір поруки є похідним від основного зобовязання, просив визнати і його недійсним.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати недійсними кредитний договір № KF51126 від 29 липня 2008 року та договір поруки № KF51126/S-2 від 07 липня 2010 року, стягнути з банку понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 04 грудня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 в частині вимог про застосування наслідків недійсності правочину кредитного договору № KF51126 від 29 липня 2008 року залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року у задоволені первісного позову відмовлено.

Зустрічні вимоги задоволено.

Визно недійсним Кредитний договір № КF 51126, укладений 29 липня 2008 року між ОСОБА_2 і Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк».

Визнано недійсним Договір поруки № КF 51126/S-2, укладений 07 липня 2010 року між ОСОБА_3 і Публічним акціонерним товариством «Фольксбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк».

В апеляційній скарзі у звязку з порушення норм матеріального та процесуального права банк просить рішення суду скасувати і первісний позов задовольнити, відмовивши у задоволенні зустрічних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом пршої інстанції встановлено, що 29 липня 2008 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», був укладений кредитний договір № KF51126, відповідно до умов п. 1.1. якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 200 000 доларів США строком на 15 років.

Згідно умов п. п. 1.2 1-6 кредитного договору позичальник зобовязався повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься в додатку № 1 до кредитного договору і є його невідємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором. Кінцевий строк погашення кредиту встановлено не пізніше 28 липня 2023 року. Проценти за користування кредитом встановлені у розмірі 13,5 % річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 23,5 % річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 13,5 % річних. У випадку виникнення третьої простроченої заборгованості за кредитом або процентами протягом строку кредитування, банк має право встановити проценти за користування кредитом у розмірі 23,5 % річних до повного погашення заборгованості по кредиту. У випадку невиконання умов п. 5.2.9 кредитного договору, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 23,5 % річних, до повного погашення заборгованості за кредитом. Кредит надається позичальнику для споживчих потреб.

Згідно умов п. п. 5.2.1., 5.2.2 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути банку отриманий кредит в повному обсязі, в строк та у порядку, встановленому цим договором; сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, що встановлені цим договором.

Надання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 200 000 доларів США, що еквівалентно 968700,00 грн., підтверджується заявою на видачу готівки № 1427_18 від 29 липня 2008 року, копія якої наявна в матеріалах справи.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором № KF51126 від 29 липня 2008 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № KF51126/S-2 від 07 липня 2010 року.

Відповідно до умов п. 1.2. договору поруки поручитель зобовязується відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобовязань за кредитним договором, а саме: сплатити кредитору заборгованість по кредиту (основний борг) в межах 200 000 доларів США; сплатити кредитору заборгованість по процентах, нарахованих на суму основного боргу, у розмірі 13,5 % річних; сплатити кредитору штрафні санкції згідно кредитного договору № KF51126 від 29 липня 2008 року.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № KF51126 від 29 липня 2008 року банк зазначив, що боржник здійснював часткове погашення кредиту, проте допускав системні порушення договору.

Станом на 17 березня 2015 року ОСОБА_2 за кредитним договором № KF51126 від 29 липня 2008 року банком нараховано заборгованість у розмірі 2 852 654 грн. 88 коп., яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 122 393,01 доларів США, що еквівалентно 2 664 542 грн. 46 коп., заборгованості по відсотках 7782,58 доларів США, що еквівалентно 169429 грн. 73 коп., пеня 858,17 доларів США, що еквівалентно 18 682 грн. 69 коп..

Для розгляду позовних вимог ОСОБА_2 була витребувана медична документація з Вишгородської центральної районної лікарні, а саме медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій містяться записи про його стан здоровя.

У судовому засіданні був допитаний лікар-психіатр ОСОБА_4, який підтвердив, що ОСОБА_2 дійсно проходив у нього лікування. Також при огляді медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 лікар стверджував, що дану медичну картку вів саме він. Згідно записів у медичній картці хворого ОСОБА_2 лікар зазначив, що у серпні 2008 року ОСОБА_2 двічі був у нього на прийомі і в той час перебував у збудженому стані, був встановлений діагноз: афективний розлад, поточний тяжкий депресивний епізод без психіатричних симптомів.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надав суду показання, що він знайомий з ОСОБА_2 з 9 класу, разом з ним відвідували спортивну школу. Сам ОСОБА_2 був активною і життєрадісною людиною. Зміни в ОСОБА_2 проявились у 2004-2005 роках у вигляді депресивного стану. Він був агресивним, не бачив сенсу життя. В такому стані він перебував приблизно 3-4 роки.

Батько ОСОБА_2 ОСОБА_6, який був допитаний як свідок в своїх показаннях зазначив, що його син був спортсменом, активною людиною. Під час перебування у стані вагітності його дружини він помітив в синові хвилювання, страх. Потім ОСОБА_2 замкнувся в собі, нічого не розповідав. Після народження дитини він також замкнувся в собі, став неадекватним, почав худнути. У 2008 році у ОСОБА_2 спостерігались спалахи активності: «казав, що буде будувати цегляний завод». Свідок зазначив, що ОСОБА_2 проживав разом з ним до 2011 року, і батько бачив, що він ночами не спав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав показання, що з 2004 року він часто спілкувався з ОСОБА_2. Після того, як народилась у нього дочка ОСОБА_7 десь у 2004 році, то ОСОБА_2 перестав цікавитись життям, був пригніченим, відмовлявся від спілкування. Також свідок ОСОБА_7 зазначив суду, що був період, коли ОСОБА_2 йому розповідав, що хоче зайнятись вирощуванням кіз і продавати сир. Свідок ОСОБА_7 памятає, що 29 липня 2008 року ОСОБА_2 був дуже активним, поведінка його була дивною, наміри були нереальні зайнятись електроавтомобілями.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 222ц від 28 липня 2015 року, складеного Комунальним закладом Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» вбачається, що з 2004 року у підекспертного ОСОБА_2 на фоні психогенній розвинувся вперше виражений депресивний стан, який повторювався і в подальшому, часом змінювався на маніакальне збудження. Станом на 29 липня 2008 року і в близький до цього часу період у ОСОБА_2 спостерігався піднесений неадекватно обставинам настрій, який супроводжувався підвищеною енергійністю, що призводила до гіперактивності, мовного напору та зниженої потреби уві сні. Мала місце втрата соціального гальмування із вираженою відволікаємістю, підвищеною самооцінкою із надоптимістичними ідеями та ідеями величі. Підекспертний мав підвищену схильність робити екстравагантні та непрактичні кроки, бездумно витрачати кошти на фоні порушення звичайної працездатності та соціальної діяльності. Зміна настрою супроводжувалася підвищеною енергійністю за наявністю мовного напору, зниженої потреби уві сні, ідей величі і надмірного оптимізму. Все це відповідає за своїми критеріями поточному епізоду манії при біполярному афективному розладі і має значний вплив на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_2 в період укладання кредитного договору № KF 51126 від 29 липня 2008 року страждав на біполярний афективний розлад у вигляді манії (МКХ-10; F 31.1) і тому не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Задовольняючи зустрічні вимоги, суд виходив з того, що кредитний правочин ОСОБА_2 вчинив у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в звязку з чим кредитний договір підлягає визнанню його недійсним, а договір поруки недійсним, оскільки є похідним від кредитного договору та відмовив у задоволенні позову банку, оскільки задоволення зустрічних висмог виключає задоволення первісного позову.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215, ст. 225 ЦК України правочин, який особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

Згідно вимог ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим кодексом.

Положеннями п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до вимог статті 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Як вбачається з рішення суду, його висновки про визнання недійсним кредитного договору у своїй сукупності грунтуються на висновку судово-психіатричної експертизи, показів свідків, допиту лікаря-психіатра ОСОБА_4, ведучого хворобу ОСОБА_2, який на обліку у психіатра стояв ще з 2004 року, що підтверджується матеріалами справи, медичною документацією.

Встановлено, що банком було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи, на що судом було відмовлено.

Згідно ст. 150 ЦПК України повторна експертиза призначається у разі, якщо висновок експерта буде визнаний неповним або неясним.

Заперечення банку щодо невідповідності висновку експертизи зводяться до того, що висновок може мати певні недоліки, які впливають на доказове значення для чого потрібні необхідні спеціальні знання в галузі судової психіатрії. При цьому оцінюється наукова обгрунтованість, повнота дослідження, дотримання нормативних та методичних вимог при оформлені акта, що дозволило б висвітлити дефекти такого висновку.

Проте такі заперечення частково грунтуються на припущеннях, а в іншій частині, як вбачається з матеріалів справи, що доказів неповноти або неясності цього висновку із вказаних заперечень банком не надано, не надано їх і у суді апеляційної інстанції, де і не заявлялося клопотання про призначення такої експертизи.

Висновок експертизи складений належними особами, відповідно до змісту і форми, встановленій законодавством і при його досліджені у суду щодо його неправильності сумнівів не виникло.

Банк також вважає, що висновок складений через 6 років після укладення угоди і протягом всього цього часу боржник виконував договірні відносини, що спростовує його психічний стан, проте вказаний період не має значення для вирішення справи, оскільки межами судового розгляду визначено стан лише у момент укладення спірного правочину, а не після цього.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладені кредитного договору додержано усі необхідні вимоги закону, які є необхідними для чинності правочину, оскільки на час укладення правочину рішення суду про обмеження ОСОБА_2 у цивільній дієздатності не існувало, мало б правове значення для вирішення справи за його наявності, а не відсутності, в звязку з чим такі доводи безпідставні.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а вище перелічені доводи висновків суду не спростовують.

За таких обставин згідно ст. 60 ЦПК України банк не довів ті обставини, на які вона посилався як на підставу своїх заперечень, що не підтверджено належними та допустимими доказами (ст. 58, 59 цього Кодексу).

Вимоги апеляційної скарги про задоволення позову банку є необгрунтованими, оскільки задоволення зустрічних вимог виключає таку підставу.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк»відхилити.

Рішення КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді