Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Нестеровському Б.Ю., Івіній М.Ю., Сазоновій В.Г.,

Сидоренку П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юхневич Тетяна Валеріївна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яким ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати; стягнути з ОСОБА_4 судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її матір ОСОБА_7 В цей же день, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 Київською міською Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 294/2014 року щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 Від державного нотаріуса вона з'ясувала, що за життя ОСОБА_6 склала заповіт яким заповіла відповідачам належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Вважає, що заповіт ОСОБА_6 складений нею 08 травня 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В. яким покійна заповіла вищевказану квартиру відповідачам по справі слід визнати недійсним.

Вона разом з дочкою проживає у м. Борисполі, а померла її матір ОСОБА_6 та її брат - відповідач 1 ОСОБА_3, проживали у АДРЕСА_1. ОСОБА_6 за життя страждала цукровим діабетом внаслідок чого з кінця 2013 року почала пересуватися по хаті на милицях які вони їй привезли, у лютому 2014 року почали відмовляти ноги. Вона з дочкою займалася її лікуванням, а ОСОБА_3 внаслідок зловживання алкоголем участі у цьому не приймав. Крім того, нею було придбано та встановлено у квартирі матері: холодильник, телевізор, меблі, сантехніку в туалеті та в ванній кімнаті, а також вона з дочкою купували та привозили особисті речі для матері та брата. З кінця травня 2014 року коли вона телефонувала до своєї матері ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_3 весь час брав слухавку та казав, що матір не хоче говорити з нею, а коли вона приїздила, то двері квартири ніхто не відкривав. Так продовжувалося до середини серпня 2014 року, вона була вимушена взяти відпустку для догляду за матір'ю, у зв'язку з тим що працює кожен день. Враховуючи викладені обставини, вона звернулась до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з проханням розібратися у даній ситуації так як брат не давав слухавку матері та не впускав до квартири. Пізніше двері квартири відкрив відповідач ОСОБА_3, який перебував у нетверезому стані та повідомив її, що матір померла та похоронена у м. Борисполі по вул. Дзержинського. Почавши розбиратися у даній ситуації вона з'ясувала, що відповідач 2 - ОСОБА_4, в кінці травня 2014 року, вже після смерті ОСОБА_6 забрав з її схованки правовстановлюючі документи на спірну квартиру, свідоцтво про смерть та гроші у розмірі 10 000 гривень 00 копійок, які ОСОБА_6 тримала на лікування та на випадок смерті. Крім того, ОСОБА_4 вивіз труп ОСОБА_6 у невідоме місце, оскільки її могила на місцевому кладовищі у м. Борисполі по вул. Дзержинського як зазначив їй відповідач ОСОБА_3 відсутня і даним питанням наразі займається міліція.

28 серпня 2014 року вона отримала дублікат свідоцтва про смерть, та з його змісту з'ясувала що оригінал видавався в день смерті ОСОБА_6, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 без відповідного висновку патологоанатома щодо причин смерті, а відповідач 2 ОСОБА_4 в цей же день подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і Дев'ятою київською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу.

Лікуванням ОСОБА_7 перед її смертю займалася вона та донька ОСОБА_8 Так 11 травня 2014 року ОСОБА_7, в зв'язку з погіршенням стану свого здоров'я була доставлена швидкою медичною допомогою та госпіталізована в відділення гнійної хірургії в лікарню в м. Києві по вул. Петра Запорожця, 26. Відразу після госпіталізації, її донька - ОСОБА_8 приїхала до неї, зустрілася з лікарями та закупила ліки на суму приблизно 2000 гривень. 13 травня 2014 року відповідач ОСОБА_4, забрав напівмертву ОСОБА_7 з лікарні перервавши курс лікування, і увіз її в невідомому напрямку, а вже ІНФОРМАЦІЯ_5 було видано свідоцтво про її смерть. При цьому як з'ясувала вона у нотаріуса Дев'ятої київської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9, що 08 травня 2014 року ОСОБА_7 склала заповіт на ім'я відповідачів, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В.

Таким чином, ОСОБА_7 на початку травня 2014 року була лежачою та мала цілу низку хвороб, які могли вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії під час посвідчення правочину у формі заповіту. Її права порушені, оскільки вона являється спадкоємцем першої черги за законом.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що померла ОСОБА_7 являється її матір'ю. Відносини між нею та матір'ю були нормальними, проте інколи вони сварилися із-за її брата ОСОБА_3 та нервовості матері. 12 березня 2012 року між її матір'ю та її донькою - ОСОБА_8 було укладено договір довічного утримання. В січні-лютому 2014 року її мати - ОСОБА_7 виявила бажання продати спірну квартиру та переїхати проживати до м. Бориспіль, з цією метою вона навіть знайшла брокера. При цьому, договір довічного утримання було розірвано для здійснення продажу квартири. В день розірвання даного договору, мати надала на ім'я онуки ОСОБА_8 довіреність на здійснення продажу квартири. З лютого 2014 року мати стала погано пересуватися, так як мала ряд захворювань, серед яких цукровий діабет, проблеми з печінкою, глаукома. Вона з донькою приїздила по вихідним до матері постійно. Вони привозили ходунки для матері, допомагали їй. Капітального ремонту у квартирі вони не робили, проте якщо було необхідно, то вони міняли сантехніку у санвузлі (рукомийник, бачок, крани). В березні 2014 року мати поклали в лікарню, вони ввечері постійно відвідували ОСОБА_7, привозили їй поїсти. Через неділю мати попросила забрати її з лікарні, проте не бажала їхати до них з донькою. В той час, вони навіть шукали квартиру для її брата - ОСОБА_3 та бажали забрати мати проживати до них, проте мати та вони жаліли брата. В квітні 2014 року вони приїздили до матері та телефонували їй, вона жалілася на сина ОСОБА_3, так як він постійно пиячив, мав також проблеми з мовою, у зв'язку з чим до телефону завжди підходила мати. А з травня 2014 року до телефону взагалі перестали підходити, а коли слухавку брав брат, то в незрозумілій формі говорив, проте слухавку матері ніколи не давав. 11 травня 2014 року мати потрапила до лікарні, а 13 травня 2014 року її забрали з лікарні, в той період вони відвідували мати один раз. ІНФОРМАЦІЯ_6, в день народження матері, ніхто також не підходив до телефону та вони ввечері приїхали до квартири, але двері ніхто не відчинив, у зв'язку з чим вони звернулися до міліції. В серпні 2014 року вони дізналися про смерть матері від ОСОБА_3 Зазначила, що мати не була послідовною у своїх діях, могла говорити одне, а через годину зовсім інше, проте написати заповіт на ім'я чужої людини вона не могла. Якщо б вона таке зробила, то лише з відповідними умовами, який не існує.

Представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Додатково пояснили, що 08 травня 2014 року було складено заповіт на спірну квартиру, а 11 травня 2014 року померла в тяжкому стані вже перебувала у лікарні, та з невідомих причин 13 травня 2014 року була виписана з неї. Розтин трупу ОСОБА_7 проведено не було, у зв`язку з чим вона була безпідставно кремована. При цьому, під час оформлення заповіту нотаріус не перевірив її психічний стан та не тримав довідку з психіатричної лікарні. Також вважають, що померлу змусили підписати заповіт, оскільки на її тілі були побої та вказані обставини необхідно було розслідувати. За місяць до смерті, ОСОБА_7 було доведено до важкого стану, у зв'язку з чим остання і потрапила до лікарні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити позивачу в позові в повному обсязі (а.с.26-29, Том 1) та заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його присутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі (а.с.63, Том 2).

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні проти позову, долученого до матеріалів справи (а.с.106 -110, Том 1). Пояснив суду, що на початку 2014 року він познайомився з ОСОБА_7 На той час вони проживали недалеко один від одного. ОСОБА_7 скаржилася йому, що донька не допомагає їй. Між нею та її онукою - ОСОБА_8 було укладено договір довічного утримання, але договір не виконувався, не сплачувалася плата за комунальні послуги, не робився ремонт у квартирі, у зв'язку з чим ОСОБА_7 договір довічного утримання було розірвано. Він намагався всіляко підтримувати ОСОБА_7, придбав для неї інвалідну коляску, ходунки, новий матрац. Також, він придбав ОСОБА_3 ліжко, так як він спав на розкладушці. Майже кожен день, через день він приходив до неї, спілкувався з нею. Вона ж не наділялася на допомогу доньки - ОСОБА_2, так як боялася, що донька віддасть її до будинку для престарілих. Спочатку ОСОБА_7 хотіла укласти з ним договір довічного утримання, проте потім виявила бажання оформити заповіт на нього та сина ОСОБА_3 Зазначив, що в момент посвідчення заповіту він не був присутнім, нотаріуса не знав. 11 травня 2014 року ОСОБА_7 була госпіталізована до лікарні за станом свого здоров'я. Також, він привіз всі речі, ковдру до лікарні. В подальшому, 13 травня 2015 року ОСОБА_7 виписалася з лікарні, так як виявила таке бажання особисто та написала відповідну заяву. Він найняв медичну бригаду, яка відвезла її додому. Під час перебування ОСОБА_7 у лікарні він винаймав доглядальницю, через оголошення, а в подальшому, після виписки ОСОБА_7, уклав договір з доглядальницею, яка і була постійно з ОСОБА_7 вже вдома. ІНФОРМАЦІЯ_6 в день народження ОСОБА_7 до неї ніхто з родичів не приходив, ніхто навіть не дзвонив. Зазначив, що заповіт він отримав вже після смерті ОСОБА_7, йому передав його ОСОБА_3 Він разом з ОСОБА_3 отримував довідку про смерть ОСОБА_7, свідоцтво про смерть, разом вони також ходили до нотаріуса написати заяви про прийняття спадщини. При цьому, ховали ОСОБА_7 також вони разом, ні донька, ні онука не цікавилися нею ні за час її життя, ні після її смерті. Табличку на могилі також вони ставили разом з ОСОБА_3 За могилою ніхто не доглядав, окрім них. Щодо кремації тіла ОСОБА_7, зазначив, що вказані дії не заборонені законом, при цьому ОСОБА_7 бажала бути похованою біля чоловіка, тіло якого також було кремовано.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В. в судове засідання не з`явилась, надала суду довідку про вчинення нотаріальної дії, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності (а.с.174, Том 1).

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_3, батьками якого записані ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.30, Том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_16, батьками якої записані - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.205, Том 1).

В подальшому, 26 жовтня 1984 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_17 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 (а.с.40, Том 1).

12 травня 1988 року між ОСОБА_16 уклала шлюб із ОСОБА_18, змінивши прізвище на ОСОБА_18 (а.с.204 об., Том 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1993 року, виданого Відділом приватизації житла Харківської районної державної адміністрації м. Києва, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_17 та членам його сім'ї - ОСОБА_7 у рівних долях (а.с.41, Том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_17 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.42, Том 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 квітня 2001 року, спадкоємцем ? частини квартири АДРЕСА_1, що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 вересня 1993 року відділом приватизації житла Харківської райдержадміністрації м. Києва, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 29 жовтня 1993 року за № 3612, є його дружина - ОСОБА_7 (а.с.43, Том 1).

Згідно інформаційної довідки від 04 червня 2014 року, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ? частина за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщин, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 16 від 20 квітня 2001 року, № 1-994 та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно; ? частина за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, вижатого 10 вересня 1993 року Відділом приватизації житла Харківської районної держадміністрації м. Києва та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.213 об., Том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтво про смерть (а.с.4, Том 1).

Відповідно до довідки про причину смерті, причиною смерті ОСОБА_7 є хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.58, Том 1).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст. 1234 ЦК України).

Як встановлено судом, за час свого життя ОСОБА_7 склала заповіт від 08 травня 2014 року, відповідно до якого все належне їй майно (рухоме та нерухоме), де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право (в тому числі грошові вклади, цінні папери, тощо) заповіла у рівних долях - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.111, Том 1).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_5 до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 (а.с.193, Том 1).

04 вересня 2014 року до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 (а.с.194, Том 1).

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків), повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 ЦК України).

За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За правилом ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається на той факт, що дії померлої ОСОБА_7 не завжди були послідовними, вона часто хворіла, мала захворювання печінки, цукровий діабет, глаукому. Вона ж мала гарні відносини з матір'ю, намагалася всіляко допомагати їй, під час перебування у лікарні привозила їй продукти харчування, проводила роботи у санвузлі в квартирі. Крім того, мати бажала продати спірну квартиру та переїхати в м. Бориспіль, де проживає вона та її донька - ОСОБА_8 При цьому, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір довічного утримання, який і було розірвано для продажу квартири. В той же час, коли мати перестала пересуватися самостійно відповідач ОСОБА_3 не надавав можливості позивачу спілкуватися з матір'ю, вона не могла потрапити до квартири, де проживала мати. Вважає, що її мати ОСОБА_7 не могла заповісти квартиру чужій людині.

Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що є знайомою онуки ОСОБА_7 - ОСОБА_8 Вони разом їздили в лікарню до ОСОБА_3, який сказав, що бабусю ОСОБА_7 примушували написати заповіт, а згодом почав відмовлятися від сказаного. Знає зі слів ОСОБА_8, що вони з позивачем останнім часом телефонували ОСОБА_7, проте ніхто до телефону не підходив. ОСОБА_8 просила її зателефонувати бабусі, проте слухавку також ніхто не брав. В період, коли ОСОБА_7 перебувала у лікарні, ОСОБА_8 говорила їй, що вона постійно її провідувала, на що вона пропонувала їй допомогу з медикаментами, лікарями. Зазначила, що ОСОБА_7 вона ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона знає ОСОБА_8, так як працювала з нею. ОСОБА_8 говорила їй, що ОСОБА_7 хворіє та те, що її необхідно перевозити поближче до їх місця проживання, так як проживають вони далеко від неї та працює. Згодом, бабуся погодилася на переїзд. Зазначила, що ОСОБА_8 дзвонила бабусі з її телефону, переживала за ОСОБА_3, так як він п'яниця. Після, вони знайшли квартиру в Люберцах і вирішили розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 для продажу квартири. Також, для здійснення продажу квартири, бабуся оформила на ОСОБА_8 довіреність. Зазначила, що бабуся часто змінювала свою думку то з приводу продажу квартири, то з приводу поведінки ОСОБА_3, то у зв'язку з тим, що їй необхідна допомога, догляд та вона не може кинути ОСОБА_3 В березні 2014 року ОСОБА_7 перебувала у лікарні, ОСОБА_8 та позивач їздили до неї, з роботи ОСОБА_8 допомагали з машиною. Також, пояснила, що ОСОБА_7 вона особисто не знала та всі відомості їй відомі зі слів ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що сім'ю позивача ОСОБА_2 вона знає з 2000 років. Онука ОСОБА_7 - ОСОБА_8 доглядала за бабусею, між ними було укладено договір довічного утримання. Ще дідусь ОСОБА_8 за час свого життя говорив, що квартира дістанеться ОСОБА_8 Зазначила, що ОСОБА_7 хворіла на цукровий діабет, проявляла приступи гніву, агресії. Позивач це терпіла, доглядала за матір'ю, шукала обмін квартири, щоб забрати мати проживати ближче до них. ОСОБА_3 вона знає також давно, він алкоголік та його життя це заслуга ОСОБА_2 В травні 2014 року її донька разом із ОСОБА_8 їздила в лікарню до ОСОБА_7 Вони заходили до лікаря, він сказав, що поведінка бабусі була ненормальною, ліки вона приймала з порушеннями. При цьому, ОСОБА_7 просила забрати з квартири гроші, так як ОСОБА_3 їх проп'є, в той час вона була при здоровому глузді. Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_3 не міг пояснити, як так могло статися, що він не повідомив позивача про смерть ОСОБА_7 При цьому, сам він перебував у такому стані, що потребував госпіталізації. Зазначила, що вона булла знайома з ОСОБА_7, але в 2014 році вона її не бачила.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що являється онукою ОСОБА_7 На початку 2014 року бабуся стала більше хворіти, у неї почали відмовляти ноги. В квітні 2014 року в Люберцах вони із ОСОБА_2 придбали квартиру для ОСОБА_3 11 травня 2014 року бабуся потрапила до лікарні та вона одразу з подругою приїхала до неї, придбала медикаменти, привезла тарілку, чашку. 13 травня 2014 року вона подзвонила до лікарні та дізналася, що бабусю забрали додому. Вони приїхали додому, але їм двері ніхто не відчинив. На її день народження ІНФОРМАЦІЯ_6 слухавку телефону вдома у бабусі ніхто не взяв. В серпні 2014 року вони почали шукати бабусю. Вони зустрілися з ОСОБА_3 та він сказав, що ОСОБА_7 померла. На питання, чому він не подзвонив нікому із родичів, він нічого не відповів, сказав, що мати померла вдень. На кладовищі ніяких розпізнавальних знаків похорон вони не бачили. На початку вересня 2014 року ОСОБА_3 потрапив до лікарні в страшному стані та повідомив, що адвокат змушував бабушку написати заповіт, але потім почав відмовлятися від своїх слів. Зазначила, що між нею та бабусею було укладено договір довічного утримання, який 28 лютого 2014 року вони розірвали, так як бабуся бажала продати квартиру та навіть шукала брокерів з приводу продажу квартири. Вона ж на період дії договору не укладала будь-яких договорів з комунальними службами, не сплачувала коштів за житлово-комунальні послуги, так як бабуся говорила, що цього не потрібно. Крім того, договір довічного утримання було укладено у зв'язку з тим, що вона збиралася виходити заміж та щоб на квартиру вже більше ніхто не міг претендувати. 13 березня 2014 року вона приїздила до бабусі та викликала швидку. Після обстеження, аналізи бабусі були нормальними, але вони із старшою сестрою домовилися про догляд за бабусею. Зазначила, що останні пів року лише вона та її мати - ОСОБА_2 приїздили до бабусі по вихідним, іноді ввечері привозили поїсти, а ОСОБА_3 прибирав по квартирі. Ремонту у квартирі вони не робили. В квітні 2014 року, після її перебування у лікарні, бабуся перехотіла продавати квартиру. В той час, з початку 2014 року з нервовою системою у бабусі були проблеми, її настрій міг змінюватися декілька разів на день. Зазначила, що у 2014 році у них були ключі від квартири, але потім ОСОБА_3 загубив ключі та вони віддала їх йому. З 11 травня 2014 року по 13 травня 2014 року, під час перебування бабусі у лікарні, вона була у неї один раз.

Свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що знає ОСОБА_2 Їй відомо, що в неї померла мати. Також їй відомо, що позивач завжди доглядала за матір'ю, купувала холодильник, телевізор до квартири. Померлу ОСОБА_7 вона бачила декілька разів років десять назад.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона працює конс'єржем в будинку АДРЕСА_1 вказаного будинку проживала ОСОБА_7 ОСОБА_3 являється сином ОСОБА_7 Він зловживає алкогольними напоями, його дружина з ним розлучилася. У ОСОБА_7 також є донька - ОСОБА_2, але на неї вона розраховувати не могла, так як якщо б щось сталося, то вона б вигнала ОСОБА_3 з квартири. ОСОБА_2 ніколи не приходила до квартири, не провідувала мати. Вона ж була у вказаній квартирі, проте стан квартири дуже поганий. Згодом, взимку 2014 року (на початку чи в кінці січня 2014 року) до ОСОБА_7 став приходити ОСОБА_4, прибирав там, продукти приносив, придбав матрас, коляску, ОСОБА_3 придбав диван. Також, коли ОСОБА_3 влітку мав перелом, то лише ОСОБА_4 за ним доглядав. Зазначила, що ОСОБА_8 вона бачила лише один раз, за 2013-2014 роки до ОСОБА_7 ніхто з родичів не приходив. В березні 2014 року вона особисто не бачила, щоб ОСОБА_7 відвозили до лікарні, проте вона не єдина конс'єржка, можливо в той день було не її чергування. Щодо стану здоров'я ОСОБА_7 зазначила, що до осені 2013 року вона ще пересувалася самостійно. З січня 2014 року по день смерті вона не бачила ОСОБА_7 та не спілкувалася з нею, лише ОСОБА_3 казав, що вона хворіє. Їй відомо, що ОСОБА_7 померла вдома, але інша конс'єржка говорила, що її відвезли до лікарні та вона більше не приїздила додому. Про наявність заповіту, їй нічого не говорила та вона вважає, що це не її справа.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснила суду, що доглядала за ОСОБА_7 Так, 11 травня 2014 року їй зателефонували з роботи та попросили доглянути похилу жінку в лікарні на вул. П. Запорожця в м. Києві. В той день, коли вона її побачила, то ОСОБА_7 називала її ОСОБА_27. Ввечері до неї прийшов ОСОБА_4 та вона його називала сином. Через два дні проведеної з нею, вона їй розповіла, що в неї також є донька, але вона хотіла позбавити її житла та винна їй 5000 гривень. Під час її перебування у лікарні, з 11 травня по 13 травня 2014 року ОСОБА_7 просилася додому, до неї ніхто окрім ОСОБА_4 не приходив. В подальшому, ОСОБА_7 позвала лікаря та він сказав, що необхідно написати заяву, на що ОСОБА_7 написала заяву та виписалася з лікарні. Вона ж подзвонила ОСОБА_4 та повідомила, що ОСОБА_7 виписалася з лікарні. 14 травня 2014 року вона уклала з ОСОБА_4 угоду по догляду за ОСОБА_7 на рік, так як вони всі вважали, що вона далі буде жити та їй буде необхідний догляд. В день народження ОСОБА_7 до неї ніхто з родичів не прийшов, поздоровив її лише ОСОБА_4, після чого вона сказала їй, що саме через таке відношення вона бажає залишити квартиру сину та ОСОБА_4 20 травня 2014 року ОСОБА_7 мала погане самопочуття, на що вона запропонувала їй викликати лікаря, але вона відмовилися та сказала, що ОСОБА_3 пригляне за нею. ІНФОРМАЦІЯ_5, коли вона приїхала до ОСОБА_7, вона вже булла мертва. В той час, в квартирі був ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згодом приїхала швидка та констатувала смерть, служба померлих оформила всі документи та забрала тіло на кремацію. Зазначила, що ОСОБА_7 не могла самостійно рухатися, вона її перевертала, вона готувала їжу ОСОБА_7, годувала їй, робила у квартирі вологе прибирання. Всі її роботи оплачував ОСОБА_4 З 11 травня та по день смерті ОСОБА_7 жодні родичі до неї не приходили, ОСОБА_7 говорила, що донька з онукою її обдурили на гроші та житло та чекала, коли донька поверне їй 5000 гривень. Щодо сина ОСОБА_7 - ОСОБА_3 зазначила, що останній потрапив в аварію, розійшовся з дружиною, але він був повністю не здатний нікого образити, зранку вона його бачила завжди тверезим. Дійсно вона не завжди розуміла, що він говорить, але він говорив їй, що дзвонила донька ОСОБА_7 та питала, коли ж ОСОБА_7 померла. Також, зазначила, що з 11 травня 2014 року по день смерті ОСОБА_7 була повністю адекватною, всіх впізнавала, нічого не плутала до дня своєї смерті. ОСОБА_7 сама бажала, щоб її тіло кремували та поховали біля другого чоловіка.

Свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що він знає ОСОБА_4 з п'ятнадцяти років. В березні 2014 року він допомагав ОСОБА_4 купувати матрац для ОСОБА_7 Зазначив, що коли вони привезли матрац до квартири, двері їм відкрив ОСОБА_3 ОСОБА_7, побачивши їх, зраділа. Він допоміг ОСОБА_4 перенести її, прибрати ліжко, постелити матрац та покласти ОСОБА_7 на ліжко. Також, він допомагав зібрати ОСОБА_4 ліжко, який той придбав для ОСОБА_3 Зазначив, що ОСОБА_7 мала відповідні захворювання ніг, але психічно була повністю адекватною. ОСОБА_7 дуже гарно ставилася до ОСОБА_4, складалося таке враження, що ОСОБА_4 її рідний син. Про наявність заповіту він дізнався нещодавно. Зазначив, що ОСОБА_7 він бачив один раз.

За вимог Цивільного процесуального кодексу України одним із видів доказів є висновок експерта, який є докладним описом проведених експертом досліджень, зроблених в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Як роз'яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Так, 23 червня 2015 року судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, на розгляд якої були поставлені такі питання: чи страждала ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на час складання заповіту - 08 травня 2014 року, на будь-яке психічне захворювання або психічний розлад? чи могла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на час складання заповіту - 08 травня 2014 року, внаслідок захворювань, зазначених у медичній документації, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? чи здатною була ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на час складання заповіту - 08 травня 2014 року, внаслідок захворювань, виявлених та зазначених у медичній документації, повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати їх своїми діями, розуміти значення своїх дій та керувати ними?

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 68 від 29 січня 2016 року, складеного експертом Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_7 на час складання заповіту від 08 травня 2014 року виявляла ознаки органічного ураження головного мозку судинно-метаболічного ґенезу з психоорганічним синдромом (F07.9); ОСОБА_7 на час складання заповіту від 08 травня 2014 року за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними; ОСОБА_7 на час складання заповіту від 08 травня 2014 року за своїм психічним станом у повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с.110-115, Том 2).

Як встановлено судом, за життя ОСОБА_7 не була визнана недієздатною чи обмежено дієздатною, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувала, протягом життя хворіла на ряд соматичних захворювань. Так, як вбачається з медичної документації, на початку 2010 років ОСОБА_7 почала звертатись за амбулаторною медичною допомогою з приводу цукрового діабету, ішемічної хвороби серця та гіпертонічної хвороби. У лютому 2013 року невропатологом поліклініки у ОСОБА_7 було виявлено симптоматику «зниження критики». Відповідно до виписки з медичної карти № 5247 стаціонарного хворого терапевтичного відділення № 1, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_7 з 11 березня 2014 року по 21 березня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст. СНПА ст. (а.с.5, Том 1). Відповідно до листа-відповіді Київської міської клінічної лікарні № 3 від 12 лютого 2015 року № 234, ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні гнійної хірургії КМКЛ № 3 з 11 травня 2014 року по 13 травня 2014 року. Виписана за наполяганням хворої (а.с.171, Том 1). Крім того, відповідно до довідки Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 08 вересня 2015 року № 1752, ОСОБА_7 під наглядом лікаря-психіатра КМПНЛ № 2 не перебувала (а.с.98, Том 2).

Таким чином, ОСОБА_7 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу, що супроводжувалось виникненням психічних і поведінкових порушень психоорганічного характеру, які за ступенем своєї враженості не позбавляли можливості ОСОБА_7 можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що не свідчить про абсолютну неспроможність ОСОБА_6 в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення психічної діяльності, що саме по собі не є підставою для визнання складеної в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Суд критично відноситься до тверджень позивача та свідка ОСОБА_8, з показів яких вбачається, що ОСОБА_7 забрали з лікарні 13 травня 2014 року без її волевиявлення, оскільки вказані факти спростовуються власноручно написаною розпискою ОСОБА_7 від 13 травня 2014 року, в якій остання відмовилися від подальшого лікування в стаціонарі (а.с.172, Том 1). Крім того, суд критично відноситься і до пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_8 щодо укладеного договору довічного утримання між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки 28 лютого 2014 року вказаний договір було розірвано, про що свідчить договір про розірвання договору довічного утримання від 28 лютого 2014 року, при цьому наявність договору довічного утримання та подальше його розірвання не можуть свідчити про психічний стан ОСОБА_7 Крім того, посилання сторони позивача на не проведення розтину тіла ОСОБА_7 та подальша кремації тіла ОСОБА_7 також не можуть бути прийняті судом, оскільки не стосуються підстав недійсності заповіту.

Суд також критично відноситься до показів свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, оскільки останнім відомості про життя ОСОБА_7 відомі зі слів ОСОБА_8, при цьому особисто ОСОБА_20, ОСОБА_21 спадкодавцю ОСОБА_7 не знали та не бачили, а свідок ОСОБА_22 в період 2014 року не бачила ОСОБА_7 та не спілкувалася з нею, у зв'язку з чим підтвердити наявність будь-яких психічних розладів у поведінці ОСОБА_7 останні не можуть. Натомість, свідками ОСОБА_13, ОСОБА_24 стверджено в судовому засіданні, що позивач не доглядала мати перед смертю, ОСОБА_26 вони не бачили, при цьому ОСОБА_4 приймав активну участь у догляді за ОСОБА_7, сплачував кошти за житлово-комунальні послуги по квартирі, де проживала ОСОБА_7, уклав відповідний договір про надання послуг по догляду за похилою людиною, за яким ОСОБА_24 проводила догляд за ОСОБА_7, що підтверджується квитанціями та відповідним договором.

Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 страждала соматичними захворюваннями, у зв'язку з чим проходила стаціонарні лікування, в той же час усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними під час вчинення заповіту 08 травня 2014 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином позовні вимоги позивача про визнання заповіту від 08 травня 2014 року недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суду не доведено обставин відсутності волевиявлення спадкодавця щодо складання заповіту на користь відповідачів.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що незважаючи на наявність у померлої захворювань, остання під час складання заповіту 08 травня 2014 року, за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, не виявляла таких індивідуально-психологічних та емоційних змін, які могли б суттєво вплинути на її поведінку, у зв`язку з чим правових підстав для визнання заповіту складеного ОСОБА_7 08 травня 2014 року на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у суду не має.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юхневич Тетяна Валеріївна про визнання заповіту недійсним є безпідставним, необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, то з урахуванням положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судових витрат, у разі відмови у позові не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30, 202, 203, 225, 1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1257 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позві ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юхневич Тетяна Валеріївна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: