07.06.2016 року Провадження №2/425/255/16
Справа №425/850/16-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з них у солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 9522 долара США за кредитним договором № 1203/0608/71-029 від 26 червня 2008 року, яка складається з наступного: 9151 долара 42 цента США - заборгованість за кредитом; 370 долара 58 центів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином, але у судове засідання не з'явились. Представник позивача подав заяву якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у матеріалах справи доказів та просив розглянути справу у заочному порядку і ухвалити заочного рішення у випадку повторної неявки відповідачів. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались.
У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судових засідань 13 травня 2016 року та 07 червня 2016 року, та від яких заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило і причини неявки ними не повідомлені, а позивач просив ухвалити заочне рішення, розгляд справи здійснювався за відсутності представника позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а розгляд справи здійснювався за їх відсутності.
Позиція позивача полягала у тому, що публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на підставі договору купівлі продажу прав вимоги, який було укладено 25 травня 2012 року з відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», придбало у останнього права вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення, у тому числі і права вимоги за кредитним договором №1203/0608/71-029, що був укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 та договором поруки №1203/0608/71-029-Р-1, шо був укладений між ВАТ "Сведбанк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Разом з цим, 15 червня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, придбав у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за вказаним договором кредиту та договором поруки. І оскільки позивач придбав права вимоги не тільки існуючі станом на 15 червня 2012 року, а й майбутні (як наявні так і умовні), у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту і процентів за його користування та не виконанням цих зобов'язань ОСОБА_2 як поручителем, позивач має право стягнути з обох відповідачів у солідарному порядку заборгованість, що виникла станом на 03 лютого 2016 року на підставі кредитного договору №1203/0608/71-029 від 26 червня 2008 року у розмірі 9522 долара США, з яких: 9151 долар 42 цента США - це борг по кредиту, а 370 доларів 58 центів США - це борг по процентах за користування кредитом.
Відповідачі правом на подачу суду заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались.
А суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, в межах предмета доказування по справі, встановив наступні обставини:
Свої зобов`язання щодо видачі грошових коштів, ВАТ "Сведбанк" виконав (а.с.1-3, 24,25).
На підставі вказаного договору, 25 травня 2012 року ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" склали акт приймання - передачі прав вимоги, за яким ПАТ "Сведбанк" передав, а ПАТ "Дельта Банк" прийняв права вимоги, які перелічені у додатку до цього акту (а.с.43,44-45,108). При цьому за цим актом, з урахуванням положень пункту 1.1. договору, було передано як права вимоги ПАТ "Сведбанк" до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1203/0608/71-029 від 26 червня 2008 року, так і права вимоги цього банку до ОСОБА_2 за договором поруки №1203/0608/71-029-Р-1.
Також судом встановлено, що 22 лютого 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2, письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, яким фактично повідомив їх про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки первісним кредитором та про те, що ПАТ "Альфа Банк" новий кредитор, про не виконання умов кредитного договору та необхідність повернення кредиту у достроковому порядку новому кредитору (а.с.26,27).
Четвертого березня 2016 року, ПАТ «Альфа-Банк» пред'явив позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з них, у солідарному порядку, заборгованості за кредитним договором №1203/0608/71-029 від 26 червня 2008 року, яка утворилась станом на 03 лютого 2016 року, у сумі 9522 долара США (а.с.1-59).
Усі наведені обставини, встановлені судом виключно на підставі тих доказів, що були подані позивачем, оскільки відповідач будь-яких доказів суду не подавав.
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 виникли цивільні (зокрема, зобов'язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких ВАТ «Сведбанк» виступив кредитором, а ОСОБА_1 - боржником.
При цьому між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 теж виникли цивільні (зобов'язальні) відносини, але у сфері забезпечення виконання зобов'язання, в яких ВАТ «Сведбанк» виступив кредитором боржника ОСОБА_1, а ОСОБА_2 - його поручителем.
Разом з цим судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» у вказаних правовідносинах вважає себе новим кредитором, якому належить право вимоги уплати боргу, що виник на підставі кредитного договору до обох відповідачів, у солідарному порядку, через відступлення йому цього права ПАТ "Дельта Банк", якому у свою чергу це право відступив первісний кредитор: ВАТ «Сведбанк». І як новий кредитор, ПАТ «Альфа-Банк» пред'явив до суду матеріально-правову вимогу про стягнення боргу до солідарних боржників, у достроковому порядку.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України встановлює, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основні обов'язки визначаються виключно законами України.
Положення частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
В силу положень частини 2 статті 509, пункту 1 частини 2 статті 11 та частини 1 статті 629 ЦК України такі зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
А виходячи з положень частини 1 статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини 1 статті 1, частини 1 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у порядку та на умовах, передбачених договором.
Факт належного виконання ВАТ «Сведбанк» свого зобов'язання з видачі кредиту підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, який надав позивач (а.с.1-3,24,25), а їх помилковість, відповідачем не доведена. Тому, суд вважає, що цей банк після видачі грошових коштів, отримав право вимагати виконання ОСОБА_1, як боржником, свого зобов'язання по поверненню отриманого кредиту та сплати процентів за його користування, у строки, передбачені договором, а також право вимоги повернення кредиту та процентів за його користування у достроковому порядку, на умовах, передбачених пунктом 3.9. вказаного кредитного договору, а також на підставі частини 2 статей 1050,1054 Цивільного кодексу України та частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
У зв'язку з цим та відсутністю у матеріалах справи належних, достовірних і допустимих доказів зворотнього, суд вважає доведеним той факт, що станом на 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» як належний кредитор у зобов'язанні ОСОБА_1, яке виникло на підставі кредитного договору №1203/0608/71-029 від 26 червня 2008 року, не змінився. При цьому, саме ПАТ «Сведбанку» належала уся сукупність прав кредитора у цьому зобов'язанні (у тому числі не тільки наявні права вимоги щодо виконання зобов'язання, а й умовні права та ті права, що можуть виникнути в майбутньому).
Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 ЦК України, виконання основного зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і грошового зобов'язання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки.
За яким, з огляду на положення статей 553 та 554 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, а у випадку порушення зобов'язання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі (включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків), залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 26 червня 2008 року уклали договір поруки №1203/0608/71-029-Р-1, яким вони передбачили, що ОСОБА_2 як поручитель, бере на себе зобов'язання відповідати солідарно за виконання ОСОБА_1, як боржником, свого зобов'язання за кредитним договором (а.с.20).
Тож оскільки після виконання банком свого обов'язку з видачі кредиту, у ОСОБА_1 виникло зобов'язання повернути кредит та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 11,9% річних шляхом сплати кожного місяця фіксованої суми коштів згідно графіку, а у випадку настання у банку права вимоги боргу у достроковому порядку - зобов'язання достроково повернути кредит та сплатити проценти за його користування, у ОСОБА_2 виникло зобов'язання відповісти солідарно перед ПАТ "Сведбанк" за виконання таких зобов'язань ОСОБА_1 (а.с.20).
У зв'язку з цим та відсутністю у матеріалах справи належних, достовірних і допустимих доказів зворотнього, суд вважає доведеним і той факт, що станом на 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» як належний кредитор в зобов'язанні ОСОБА_2, яке виникло на підставі договору поруки №1203/0608/71-029-Р-1 від 26 червня 2008 року, не змінився. При цьому, саме ПАТ «Сведбанк» належала уся сукупність прав кредитора у цьому зобов'язанні (у тому числі не тільки наявні права вимоги щодо виконання зобов'язання, а й умовні права та ті права, що можуть виникнути в майбутньому).
Отже суд вважає доведеним те, що станом на 25 травня 2012 року саме ПАТ «Сведбанк» був належним і первісним кредитором у зобов'язанні ОСОБА_1 за кредитним договором та у зобов'язанні ОСОБА_2 за договором поруки.
З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 512 та частини 1 статті 515 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання нею своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), крім тих зобов'язань, що нерозривно пов'язані з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
І оскільки за своєю правовою природою зобов'язання, які виникають з договорів про надання споживчого кредиту та договорів поруки, якими забезпечується виконання зобов'язання за договорами про надання споживчого кредиту, не є такими, що нерозривно пов'язані з особою кредитора, у таких зобов'язаннях кредитор може бути замінений іншою особою.
Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, згідно із частиною 3 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, одним із видів правочинів, на підставі якого може бути змінено кредитора у зобов'язанні є договір купівлі продажу прав вимоги, на підставі якого новому кредитору можуть бути передані права вимоги первісного.
Судом встановлено, що 25 травня 2012 року ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" уклали між собою договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.28-42).
На підставі вказаного договору, того ж дня, ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ "Дельта Банку" усі свої права вимоги за кредитним договором №1203/0608/71-029 від 26 червня 2008 року, та договором поруки від 26 червня 2008 року №1203/0608/71-029-Р-1, що підтверджується, наданими позивачем документами (а.с.28-42,43,44-45,108) та узгоджується із змістом укладеного договору купівлі-продажу.
При цьому з огляду на умови договору купівлі-продажу прав вимоги, ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» не тільки наявні станом на 25 травня 2012 року права вимоги (у тому числі право вимагати у ОСОБА_1 у достроковому порядку повернути кредит і сплатити проценти за його користування, право вимагати у ОСОБА_2, як від солідарного боржника виконання обов'язку ОСОБА_1), а й ті права вимоги до них, які можуть виникнути в майбутньому, тобто після 25 травня 2012 року.
Тут же суд констатує, що згода на заміну кредитора і у зобов'язанні ОСОБА_1, і у зобов'язанні ОСОБА_2, ні кредитним договором, ні договором поруки передбачена не була.
Отже, ПАТ «Дельта Банк» став новим кредитором і у зобов'язанні ОСОБА_1 за кредитним договором, і у зобов'язанні ОСОБА_2 за договором поруки, при цьому, як за наявними станом на 25 травня 2012 року вимогами, так і за тими вимогами, що можуть виникнути в майбутньому.
Разом з цим, 15 червня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору купівлі-продажу придбав у ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1203/0308/71-029 від 26 червня 2008 року та права вимоги до ОСОБА_2 за договором поруки №1203/0608/71-029-Р-1 від 26 червня 2008 року що підтверджується, наданими позивачем документами (а.с.46-52,53) та узгоджується із змістом укладеного договору купівлі-продажу.
При цьому з огляду на умови договору купівлі-продажу прав вимоги, ПАТ «Дельта Банк» відступив ПАТ «Альфа-Банк» не тільки наявні станом на 15 червня 2012 року права вимоги (у тому числі право вимагати у ОСОБА_1 у достроковому порядку повернути кредит і сплатити проценти за його користування, право вимагати у ОСОБА_2, як від солідарного боржника виконання обов'язку ОСОБА_1), а й ті права вимоги до них, які можуть виникнути в майбутньому, тобто після 15 червня 2012 року.
Тут же суд констатує, що згода на заміну кредитора і у зобов'язанні ОСОБА_1, і у зобов'язанні ОСОБА_2, ні кредитним договором, ні договором поруки передбачена не була.
Отже, ПАТ «Альфа-Банк» став новим кредитором і у зобов'язанні ОСОБА_1 за кредитним договором, і у зобов'язанні ОСОБА_2 за договором поруки, при цьому, як за наявними станом на 15 червня 2012 року вимогами, так і за тими вимогами, що можуть виникнути в майбутньому.
Наведеного висновку, суд дійшов через те, що позивачем надано письмові докази, що підтверджують факт передання таких вимог первісним кредитором (ПАТ «Сведбанк», а потім ПАТ "Дельта Банк") у відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги, новому кредитору (ПАТ «Альфа Банк»). Зокрема, серед іншого, позивачем надано копію договорів купівлі-продажу прав вимоги, та копії актів до них, з яких вбачається, що новим кредитором спочатку став ПАТ «Дельта Банк», а потім єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором та договором поруки (включаючи права на всі платежі за кредитним договором та договором поруки), став ПАТ "Альфа-Банк", що з огляду на положення пункту 1.1. договорів купівлі-продажу (де надано визначення термінів "Акт приймання-передачі прав вимоги", "дата відступлення", "договір забезпечення", «договір поруки», «кредитний договір», «права вимоги», «повідомлення про відступлення»), пункту 2.3. розділу 2 купівля-продаж, пункту 4.2, 4.3. розділу 4 зобов`язання сторін, є беззаперечним доказом відступлення прав вимоги ПАТ «Альфа-Банку».
Отже, починаючи з 25 травня 2012 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своє солідарне зобов'язання за кредитним договором повинні були виконувати на користь нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», а з 15 червня 2012 року на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.1-3,24,25).
Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умови кредитного договору, з урахуванням додаткової угоди передбачають, що ОСОБА_1 зобов'язана здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок, щомісячно рівними платежами починаючи з серпня 2009 року, через касу банку згідно Додатку №1, що є невід`ємною частиною договору. А цей додаток передбачає суми коштів на сплату як частини кредиту, так і процентів за його користування.
А положення частини першої статті 610 ЦК України передбачають, що порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання).
З огляду на виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.25), своє зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за його користування відповідно до умов договору (зокрема, у розмірах та строки, передбачені графіком) ОСОБА_1 не виконувала, тобто допустила порушення зобов'язання, і тому станом на 03 лютого 2016 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 9522 долара США, з яких: 9151 долар США 42 цента - це борг по кредиту, а 370 доларів США 58 центів - це борг по процентах за користування кредитом (а.с.1-3,24,25).
При цьому судом встановлено, що своє зобов'язання ОСОБА_1 порушує більш ніж три місяці підряд (а.с.24,25).
Тому суд вважає доведеним виникнення у ПАТ «Альфа-Банку», на підставі частини 2 статей 1050,1054 Цивільного кодексу України та частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» права вимоги до ОСОБА_1 щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування у достроковому порядку і у вказаному вище розмірі станом на 03 лютого 2016 року, а також порушення цього права останньою.
Як вже вказувалось вище, на підставі договору поруки ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання відповідати солідарно за виконання ОСОБА_1, як боржником, свого зобов'язання за кредитним договором.
Тож оскільки у ОСОБА_1 на підставі кредитного договору виникло зобов'язання у достроковому порядку повернути кредит та сплатити проценти за його користування у загальному розмірі, станом на 03 лютого 2016 року, 9522 долара США, з яких: 9151 долар США 42 цента - це борг по кредиту, а 370 доларів США 58 центів - це борг по процентах за користування кредитом, у ОСОБА_2 виникло зобов'язання сплатити вказаний борг у солідарному порядку.
Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» набув право вимагати уплати боргу, що утворився станом на 03 лютого 2016 року як боржником, так і його поручителем, у солідарному порядку.
Також судом встановлено, що 22 лютого 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2, письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, яким фактично повідомив їх про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки первісним кредитором та про те, що ПАТ "Альфа Банк" новий кредитор, про не виконання умов кредитного договору та необхідність повернення кредиту у достроковому порядку новому кредитору (а.с.26,27).
Однак, вимога залишилась не виконаною.
Тому позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банку» про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі кредитного договору №1203/0608/71-029 від 26 червня 2008 року заборгованості у розмірі 9522 долара США, з яких: 9151 долар США 42 цента - це борг по кредиту, а 370 доларів США 58 центів - це борг по процентах за користування кредитом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судовий збір, який підлягав сплаті у цій справі (згідно пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік») складає 3834 гривні 23 копійки, він підлягає стягненню на користь позивача у рівних частинах з кожного відповідача, тобто по 1917 гривень 12 копійок з кожного.
Отже, керуючись статтями 1-11,75,88,159-197,208,209,212-215,224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко