АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права користування житловим приміщенням та проживання в ньому,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2015 року відкрито провадження у справі.

Позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом заборони відділу приватизації державного житлового фонду Печерської в м. Києві державної районної адміністрації приймати рішення щодо приватизації квартири АДРЕСА_1, а також припинення будь-яких дій щодо прийняття на реєстрацію документів Державного міграційною службою України в м. Києві Печерського району.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення заявника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для її задоволення, оскільки подана заява належним чином не обґрунтована, заявником не надано доказів, що невжиття даних заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідност. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просила визнати за нею право на користування квартирою АДРЕСА_1 та проживання в ній.

Зазначала, що третя особа у даній справі ОСОБА_2 має намір приватизувати квартиру, що унеможливить виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що спосіб забезпечення позову, обраний заявникомє співмірним із заявленими позовними вимогами.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони Печерській районній в м. Києві державній адміністрації вчиняти дії, пов'язані із зміною правового статусу квартири АДРЕСА_1, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Протилежний висновок суду є помилковим.

В решті вимоги заяви є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 04 грудня 2015 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали з цього питання.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, п. 6 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити Печерській районній в м. Києві державній адміністрації вчиняти дії, пов'язані із зміною правового статусу квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук