02.12.2016 року Провадження №2/425/779/16
Справа №425/2958/16-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області у складі: головуючого - судді Овчаренко О.Л., за участю секретаря - Гайворонської І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Рубіжне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та визнання права власності на частку нерухомого майна,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що йому стало відомо, що Рубіжанським міським судом розглядається цивільна справа за позовом його колишньої дружини ОСОБА_2 до їх дочки ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 У позові ОСОБА_2 послалась на обставини належності їй на праві особистої приватної власності зазначеної квартири. Звідти тільки зараз він дізнався про обставини оформлення права особистої приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, оскільки відповідач не повідомила про такі свої дії. Після реєстрації з ним, позивачем шлюбу 24.06.1978 року відповідач вступила в житлово-будівельний кооператив «Лісний», і вони весною 1979 року заселились в кооперативну трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, де прописались 31 травня 1979 року. В квартирі він проживав фактично до червня 2000 року, а знявся з реєстрації 17 березня 2005року. У шлюбі народились дві їх дочки, які проживали і були прописані також у спірній квартирі. Їх дочка ОСОБА_3 і до теперішнього часу проживає та зареєстрована в цій квартирі з часу її народження. У 1988 році за час зареєстрованого шлюбу за рахунок їх з відповідачем спільних коштів пайові внески були сплачені повністю в кооператив «Лісний». Шлюб з відповідачкою був розірваний 29 червня 2000 року. Станом на 14 квітня 1991 року за рахунок повністю сплачених в 1988 році у зареєстрованому шлюбі пайових внесків у відповідача та у нього виникло право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. За таких обставин за заявою відповідача видача свідоцтва про право власності на спірну квартиру та реєстрація права власності тільки за відповідачем свідчить про невизнання відповідачем його права на частку у спільній сумісній власності у спірній квартирі, і таке порушає його права. Посилаючись на викладене позивач просить суд визнати право спільної сумісної власності за ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1; поділити зазначену квартиру між відповідачем та ним, позивачем; визнати за ним, ОСОБА_1 право часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
Позивач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з,явились, від представника позивача надійшла заява, згідно якої він підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також просив суд розглянути справу в його відсутність та відсутність позивача, про що надав суду письмову заяву. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відподач у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином (а.с.19,24,31,37). Заяви про розгляд справи за її відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст.169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення.
02.12.2016 р. згідно ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Згідно зі ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Зоконом України від 27.04.2007 р. №997-V) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно п.6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року, при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст.112 ЦК УРСР (який діяв на час набуття права на спірну квартиру) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивач зазначає, що пайовий внесок за час його перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі був внесений за рахунок їх спільних коштів. Доказів на спростування зазначеного позивачем відповідач суду не надала.
Таким чином, враховуючи, що пайовий внесок в ЖБК «Лісний» за спірну квартиру був повністю сплачений за час подружнього життя сторін цього спору та за рахунок їх спільних коштів, квартира за адресою: АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Ст.ст.22,28,29 Кодексу про шлюб та сім,ю України (який діяв на час набуття права на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 „.спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом». Придбана сторонами спірна квартира є неподільною річчю, так як її неможливо поділити без втрати її цільового призначення (ст.183 ЦК України). Таким чином, з урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про необхідність поділу майна, яке набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час шлюбу, та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
Покласти на відповідача понесені судові витрати позивач не просить. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10,11,61,209,212-215,224-226, 294 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та визнання права власності на частку нерухомого майназадовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше п'яти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Рубіжанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.Л.Овчаренко