Справа № 760/9861/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та виконуючого обов'язки голови правління ПАБ АБ «Укргазбанк» Шевченка Кирила Євгеновича про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, визнання недійсним штатного розкладу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та в остаточній редакції своїх позовних вимог просив:

- визнати дії в.о. голови правління ПАТ АБ «Укргазбанк» Шевченка К.Є. щодо звільнення ОСОБА_1 протиправними;

- визнати штатний розклад департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу АБ «Укргазбанк» станом на 20.04.2015р. протиправним та скасувати його;

- скасувати пункт 7 наказу № 162-П від 20.04.2015 року та поновити його на роботі на посаді начальника відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу ПАТ АБ «Укргазбанк»;

- стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі;

- стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Позивач вказує, що з 18 січня 2011 року працював в АБ «Укргазбанк» на посаді начальника відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу в ПАТ АБ «Укргазбанк».

20.04.2015 його було звільнено з роботи згідно з наказом № 162-П від 20.04.2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Звільнення відбулось на підставі наказу №65 від 03.02.2015р., в якому зазначено, що трудовий договір розривається у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме - скороченням структурних підрозділів головної установи Банку, а також значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників.

Позивач вважає своє звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним, оскільки, на його переконання, ліквідація чи реорганізація АБ «Укргазбанк» в розумінні ст.40 КЗпП України, не відбулась, а сам наказ є дискримінаційним.

ОСОБА_1 зазначає, що в АБ «Укргазбанк» 22.01.2015р. було створено новий структурний підрозділ: департамент корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу. Створення в банку нового структурного підрозділу, як вважає Позивач, є фактично реорганізацією департаменту корпоративного банкінгу, що підтверджується тим, що більшість працівників цього департаменту були переведені до новоствореного департаменту, окрім тих співробітників, які в подальшому були попереджені про наступне скорочення, тобто тих, з якими нове керівництво банку не бажало працювати.

Позивач стверджує, що в новоствореному департаменті корпоративного департаменту та транзакційного бізнесу було створено Відділ адміністрування пасивних операцій, який повністю дублює функції Відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі, начальником якої був Позивач.

Крім того, Позивач звертає увагу суду на те, що його було попереджено про наступне звільнення у зв'язку із змінами в організації праці, а саме скорочення структурного підрозділу, а фактично звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників, тобто він не був належним чином повідомлений про своє наступне звільнення.

Позивач також зазнає, що Відповідачем не виконано вимоги закону щодо переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі, оскільки на роботу в новоствореному департаменті були переведені працівники з меншою кваліфікацією.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що йому не було запропоновано вакантну посаду заступника директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами, яку займав ОСОБА_3 та був переведений на посаду директора цього департаменту; посаду юриста, яка була вакантною після звільнення ОСОБА_4; вакантну посаду керівника юридичного департаменту, посаду заступника директора адміністративно-господарського департаменту, яка була вакантною після звільнення ОСОБА_5; вакантну посаду головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва після звільнення ОСОБА_6; інші вакантні посади після звліьнення ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Позивач звернув увагу суду на те, що головою профспілкового комітету банку є заступник Голови правління, тобто роботодавець, що заборонено Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому законність рішення профспілки про надання згоди на його звільнення викликає у нього сумнів.

Крім того, посилаючись на те, що представником Відповідача-1 було надано до матеріалів справи штатний розклад департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу АБ «Укргазбанк» станом на 20.04.2015р. за підписом директора департаменту управління персоналом ОСОБА_10, Позивач вважає, що такий штатний розклад має бути визнаний судом недійсним, оскільки згідно з п.13.5.6 Статуту Банку затвердження штатних розкладів належить до виключної компетенції голови правління.

Внаслідок його незаконного звільнення, як зазначає Позивач, йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки його було позбавлено гарантованого законом права на роботу. ОСОБА_1 вказує, що незаконні дії банку призвели до моральних переживань, він втратив душевний спокій, перебуває у стресовому стані, не має засобів до існування, оскільки проживає один.

Достатнім розміром компенсації за понесені моральні переживання Позивач вважає суму в розмірі 20000 гривень.

В судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник Відповідача-1 (ПАТ АБ «Укргазбанк) в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилався на те, що звільнення Позивача з роботи було проведено з дотриманням процедур та гарантій, передбачених законом, з попередженням про вивільнення не менш ніж за два місяці, було отримано згоду профспілкової організації, членом якої є Позивач, запропоновано велику кількість вакантних посад для працевлаштування, від яких Позивач відмовився, а також виплачено йому вихідну допомогу.

Зазначив, що 29 грудня 2014 року адміністрація письмово повідомила первинну профспілкову організацію банку про намір проведення оптимізації організаційної структури банку, що могло вплинути на скорочення чисельності та штату працівників протягом 2015 року.

Представник Відповідача-1 зазначив, що Протоколом Наглядової ради №14 від 19 листопада 2014 року затверджено Принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», де зокрема, визначено принципи оптимальної чисельності персоналу.

19 січня 2015 року Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк». На виконання рішення Наглядової ради та Правління банку було оптимізовано організаційну структуру АБ «Укргазбанк», створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку. 03 лютого 2015 Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийняте рішення про скорочення, після фактичного вивільнення працівників, деяких структурних підрозділів, в т.ч. департаменту корпоративного банкінгу, де працював ОСОБА_1

На підставі цього ж рішення був виданий наказ №65 від 03 лютого 2015 року про скорочення штату працівників АБ «Укргазбанк», і в цей же день Позивач був письмово повідомлений про наступне вивільнення. Одночасно з попередженням та протягом двомісячного строку до його вивільнення банк запропонував Позивачу 301 вакантну посаду. Від всіх посад Позивач письмово відмовився, а тому у роботодавця, як вважає представник Відповідача-1, були відсутні підстави порівнювати його кваліфікацію або продуктивність праці з іншими працівниками.

Представник Відповідача-1 зазначив, що усі посади, на які Позивач вказує як на ті, що не були йому запропоновані, насправді ОСОБА_1 пропонувались, що підтверджується матеріалами справи, а інші посади після звільнення з них працівників підлягали скороченню на наступний день.

Представник Відповідача-2 Шевченка К.Є. проти задоволення позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Встановлено, що на підставі наказу № 8-П від 18.01.2011 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ПАТ АБ «Укргазбанк» на посаду начальника відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу. (Том 1, а.с.62).

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 року (протокол №14) було затверджено Принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», в якому визначено принципи оптимальної чисельності персоналу, уніфікації та стандартизації структурних підрозділів банку (а.с.63-64).

Протоколом Правління АБ «Укргазбанк» №3 від 19 січня 2015 року прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк» (а.с.66-71).

На виконання рішень Правління банку було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

03 лютого 2015 року Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення (протокол №8) про скорочення, після фактичного вивільнення працівників, деяких структурних підрозділів, у тому числі департамент корпоративного банкінгу, де працював ОСОБА_1 (Том 1, а.с.72-73).

Цього ж дня, наказом № 65 від 03 лютого 2015 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скорочення структурних підрозділів головної установи банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників було прийнято рішення про скорочення штату працівників головної установи (Том 1, а.с. 74).

03.02.2015 ОСОБА_1 був письмово попереджений про майбутнє вивільнення (Том 1, а.с. 15).

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом встановлено, що у день попередження про майбутнє вивільнення Позивачу були запропоновані для працевлаштування 142 вакантні посади, від яких він відмовився. (Том 1, а.с. 16-18)

В подальшому, протягом двох місяців після попередження про вивільнення Позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади, які з'являлися в банку і від яких Позивач також відмовився. Зокрема: 13.02.2015 Позивачу пропонувались 22 посади, 13.02.2015 - 2 посади, 13.02.2015 - 7 посад, 16.02.2015 - 10 посад, 20.02.2015 - 10 посад, 26.02.2015 - 14 посад, 04.03.2015 - 6 посад, 11.03.2015 - 12 посад, 17.03.2015р. - 5 посад, 23.03.2015р. - 5 посад, 23.03.2015р. - 12 посад, 20.04.2015р. - всього 54 посади (Том 1, а.с. 16-38).

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2015р. відповідачем було подано до відповідного територіального органу Державної служби зайнятості України інформацію про попит на робочу силу (вакансії) - звітність Форми №3-ПН, в яких зазначено про наявність 27 вакантних посад, 10 з яких, як стверджує Позивач йому не були запропоновані. (Том 2, а.с.14).

Відповідно до п.2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 р. №316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до основних даних про вакансії, у звіті стоїть помітка: «Укомплектування вакансії за сприяння Державної служби зайнятості України не потрібно».

Доказів того, що станом на час попередження Позивача про майбутнє вивільнення вказані посади залишались вакантними та останні могли бути запропоновані позивачу з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо суду надано не було.

При цьому судом встановлено, що на вказані посади були прийняті працівники до 03.02.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, усі інші відображені у звітах 3-ПН вакантні посади, які, як стверджував Позивач, йому не пропонувались, насправді наявні у переліках посад, від яких ОСОБА_1 відмовився.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він міг би претендувати на посади звільнених працівників ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9, які йому не було запропоновано, спростовується наступним.

ОСОБА_4 звільнився з посади юриста 13.02.2015 (наказ №59-П від 12.02.2015) та наступного робочого дня ця посада була скорочена (наказ №42-ШР від 16.02.2015р.).

ОСОБА_8 було звільнено з посади директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами 16.02.2015р. (наказ №62-П від 16.02.2015). Наступного дня на цю посаду було переведено заступника директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами ОСОБА_3 При цьому, роботодавцем було розглянуто відповідність кваліфікації і продуктивності праці Позивача в порівнянні з іншими претендентом на цю посаду та встановлено, що згідно зі ст.42 КЗпП ОСОБА_3 мав переважне право обійняти посаду директора департаменту, про що складено Висновок від 10.02.2015р. (Том 2, а.с.208). Після переведення ОСОБА_3 на посаду директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами цього ж робочого дня посаду заступника директора департаменту було скорочено, а тому її не могли пропонувати ОСОБА_1 (наказ №43-ШР від 17.02.2015р.).

На посаду директора департаменту супроводження мережі продажів, яка стала вакантною після звільнення ОСОБА_9, і на яку мав право претендувати Позивач, за результатами порівняння кваліфікації та продуктивності праці було переведено ОСОБА_12. (Том 2, а.с. 209)

ОСОБА_6 було звільнено з посади головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів 24.02.2015 р. та наступного робочого дня 27.02.2015 р. її посада була скорочена.

ОСОБА_5 було звільнено з посади заступника директора адміністративно-господарського департаменту 04.03.2015 р., а наступного робочого дня 06.03.2015 р. її посада була скорочена.

Крім того, суд не має підстав ігнорувати висновки, викладені в ухвалах апеляційного суду м. Києва в аналогічних справах від 08.10.2015р. у справі №22-ц/796/12904/2015 (за апеляційною скаргою адвоката Павлова І.Г. в інтересах ОСОБА_20.), від 29.10.2015р. у справі №22-ц/796/13934/2015 (за апеляційною скаргою адвоката Павлова І.Г. в інтересах ОСОБА_19.), від 26.11.2015р. у справі 22-ц/796/14279/2015 (за апеляційною скаргою адвоката Павлова І.Г. в інтересах ОСОБА_11.), від 03.03.2016р. у справі №22-ц/796/3036/20216 (у справі за позовом ОСОБА_16 до ПАТ АБ «Укргазбанк». Зазначені справи є аналогічними, містять однорідні вимоги та працівники (Позивачі у справах) були звільнені з АБ «Укргазбанк», як і ОСОБА_1, на підставі Протоколу Правління банку від 03.02.2015р. у зв'язку з скороченням штату.

В даних справах було встановлено, що після звільнення ОСОБА_4, ОСОБА_8 ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та інших працівників їх посади були скорочені на наступний робочий день, а тому не вважались вакантними та не могли бути запропоновані іншим працівникам. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України дані обставини не потребують доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Обов`язок у цій частині покладено на роботодавця ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України.

З наведеного слідує, що при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України, згідно якої коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. Судом також враховано, що лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Однак, як встановлено матеріалами справи, Позивач не погоджувався на переведення на інші посади та не довів суду, що банк безпідставно надав перевагу іншому працівнику, який займав таку ж посаду. Відповідно у Відповідача-1 були відсутні підстави обговорювати питання переважного права Позивача перед даними особами на залишенні на роботі за правилами ст.42 КЗпП України.

В п.19. Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами та доповненнями, передбачено, що судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Судом встановлено, що Позивача було вивільнено в перший робочий день повернення на роботу після хвороби на підставі наказу № 162-П від 20 квітня 2015 року за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. (Том 1, а.с. 39)

В п.1 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути розірваний у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з чинним законодавством суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що

Згідно ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. У суду відсутні підстави аналізувати доцільність змін штату підприємства, оскільки це суперечить принципу здійснення ефективності підприємницької діяльності та ст.64 ГК України (Рішення Верховного Суду України від 12.04.2007р. по справі № 6-27903св06 про поновлення на роботі).

Таким чином, з точки зору закону суд не має права входити в обговорення доцільності таких заходів та скорочення штату працівників, а лише зобов`язаний перевірити дотримання Відповідачем вимог закону при вивільненні працівників.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника Відповідача-1, в АБ «Укргазбанк» фактично відбулась зміна виробничого процесу надання банківських послуг - було здійснено перепідпорядкування підрозділів, перерозподіл функціоналу, вдосконалено процес надання банківських послуг, скорочено структурні підрозділи, які не залучені до основних функцій банку, тощо. Відповідно організація нового процесу надання послуг і вплинуло на скорочення працівників, які не були задіяні в цьому процесі. Наведене свідчить про часткове перепрофілювання підприємства - зміну технології виробничого процесу для випуску нової продукції, виконання робіт, надання послуг. Відповідно, суд критично ставиться до посилання Позивача про відсутність перепрофілювання або реорганізації банку, що мало наслідком скорочення штату працівників.

Суд також не може взяти до уваги твердження Позивача про те, що роботодавець приймає нових працівників під час скорочення штату, замість працевлаштування існуючих працівників.

Наявні у справі витяги штатних розкладів департаменту корпоративного банкінгу, новоствореного департаменту та транзакційного бізнесу свідчать, що працівників до новостворених підрозділів було прийнято до 03.02.2015р. тобто до прийняття рішення про скорочення посади ОСОБА_1 Прийняття працівників на відповідні посади до попередження Позивача про наступне вивільнення не порушує його прав, оскільки обов'язок пропонувати вакантні посади виникає у роботодавця лише після прийняття рішення про майбутнє скорочення посади працівника (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 11.01.2012р. у справі 6-47322св11).

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки, їх об`єднання у своїй діяльності незалежні від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Держава забезпечує реалізацію права громадян на об`єднання у професійні спілки та додержання прав та інтересів профспілок. Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону роботодавці не можуть бути членами виборних органів профспілки будь-якого рівня.

Судом встановлено, що голова профспілкового комітету ОСОБА_17 за посадою є заступником Голови Правління банку. Коло його посадових обов`язків, як заступника голови Правління, визначено посадовою інструкцією, затвердженою в січні 2012 року.

В ст. 1 Закону зазначено, що роботодавець - власник підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності, галузевої належності або уповноважений ним орган (керівник) чи фізична особа, яка відповідно до законодавства використовує найману працю.

З п. 4.4.6 Положення про Правління ПАТ АБ «Укргазбанк», затвердженого загальними зборами акціонерів 29-30 квітня 2014 року вбачається, що право наймати та звільняти працівників віднесено до виключної компетенції Голови Правління і це право не може бути делеговане іншим членам Правління.

Наведене свідчить, що заступник Голови Правління ОСОБА_17 не є роботодавцем, а тому суд вважає безпідставними твердження Позивача в цій частині.

Відповідно до положень ч. ч. 2 та 3 ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Судом встановлено, що дані вимоги закону Відповідачем виконані шляхом направлення 29 грудня 2014 року повідомлення Первинній профспілковій організації АБ «Укргазбанк» про намір проведення оптимізації організаційної структури банку, що могло вплинути на скорочення чисельності та штату працівників протягом 2015 року (Том 1, а.с. 65). Будь-яких заперечень щодо цього профспілковий комітет банку не висловлював.

Згідно зі ст.43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 статті 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

18.02.2015 адміністрація АБ «Укргазбанк» звернулась до профспілки з листом, в якому зазначила, що у зв'язку з скороченням структурних підрозділів банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників адміністрація просить надати згоду на вивільнення згідно з п.1 ст.40 КЗпП України працівників, перелік яких наведено в додатку. В даному переліку містилась інформація про посаду Позивача (Том 1, а.с.81-82).

Судом встановлено, що 20 березня 2015 року відбулось засідання профкому працівників АБ «Укргазбанк» (протокол №3), в якому Позивач особисто брав участь. Керуючись ст.43 КЗпП України профком надав згоду адміністрації АБ «Укргазбанк» на звільнення деяких працівників, в т.ч. ОСОБА_1 (Том 1, а.с.83-87).

Відповідно до змісту ст. 235 КЗпП суд поновлює працівника на роботі лише при його звільненні без законної підстави. Порушення порядку звільнення саме по собі не визнається підставою для поновлення, а одержання згоди профспілкового органу (до звільнення чи після) є елементом порядку звільнення.

Враховуючи досліджені обставини суд не має підстав для задоволення позову про поновлення ОСОБА_1 на роботі та, відповідно, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним штатного розкладу департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу АБ «Укргазбанк» станом на 20.04.2015р. та скасування його є необгрунтованою.

Згідно з п.13.5.6 Статуту ПАТ АБ «Укргазбанк» затвердження штатних розкладів та змін до них відноситься до виключної компетенції голови правління, і ці повноваження не можуть бути делеговані іншим працівникам банку.

Так, матеріали справи не містять будь-яких доказів про затвердження штатного розкладу департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу АБ «Укргазбанк» станом на 20.04.2015р. директором департаменту управління персоналом ОСОБА_10, а містять лише витяг зі штатного розкладу усієї банківської установи (Том 1, а.с. 169). Твердження Позивача про те, що підпис ОСОБА_10 на зазначеному витязі свідчить про те, що саме ним затверджувався штатний розклад департаменту є помилковим, оскільки підписом зазначеного працівника посвідчено лише витяг із штатного розкладу усієї банківської установи, який затверджений головою правління банку.

За змістом ст. 237-1 КЗпП передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Зобов'язання відшкодувати моральну шкоду настає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком протиправної дії (бездіяльності). Обов'язок доводити наявність моральної шкоди покладено на позивача (ст. 60 ЦПК України).

Як зазначалось вище, жодних прав Позивача під час його звільнення з АБ «Укргазбанк» не було порушено. Відповідно під час звільнення відсутній сам факт нанесення немайнової шкоди, відсутня протиправність діяння та причинно-наслідковий зв'язок, відсутня вина Відповідача-1 як складова частина відповідальності.

Відтак, у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди суд також відмовляє.

Керуючись ст. ст. 40, 43, 49-2, 232-235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 1,7, 12,13 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії», ст. ст. 3-4, 10-11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: