АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Малинников О.Ф.
№22-ц/796/9313/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №761/1115/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Желепи О.В.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати незаконним звільнення її з посади головного спеціаліста відділу кадрів Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» за п. 1 ст.40 КЗпП України згідно з Наказом про припинення трудового договору від 15 грудня 2014 року № 271к-УІ-0000212 , поновити її на посаді з 16 грудня 2014 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 грудня 2014 року до дня винесення рішення у даній справі.

В мотивування вимог посилалася на те, що звільнення відбулось із порушенням законодавства, зокрема: з Наказом від 17 вересня 2014 року №166к про затвердження нового штатного розкладу позивача ознайомлено не було, вона відноситься до категорії працівників, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні, не всі посади, які були вакантні на підприємстві їй було запропоновано, в період з дня повідомлення про наступне звільнення до дня звільнення вона перебувала на лікарняних та у відпустках, що унеможливлювало зайняття нею вакантних посад, що існували станом на 15 жовтня 2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що судом не з'ясовано чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників і, як наслідок, прийнято незаконне рішення. Суд не дав оцінку тим обставинам, що у відділі кадрів ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» станом на 30 вересня 2014 року працювало 3 особи на посадах: начальник відділу, головний спеціаліст та провідний спеціаліст. Згідно з посадовими інструкціями головного та провідного спеціалістів відділу кадрів ці дві посади є ідентичними, посадові обов'язки провідного спеціаліста до 2013 року були посадовими обов'язками головного спеціаліста. За новим штатним розкладом з 01 жовтня 2014 року на ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» було створено відділ роботи з персоналом з двома штатними одиницями: начальника відділу та провідного спеціаліста. Посадова інструкція провідного спеціаліста відділу роботи з персоналом копіює посадову інструкцію головного спеціаліста відділу кадрів.

Крім того, як зазначає апелянт, вона взагалі не повинна була бути повідомлена про наступне звільнення, оскільки її переважне право на залишення на роботі унеможливлювало її звільнення.

Вважає, що ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» не виконало обов'язок по працевлаштуванню працівника, що визначений ч.3 ст. 49 КЗпП України.

Вказала щодо недотримання при її звільненні пп.1.2.3.ч.2 ст.42, ст.43 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено факт порушення відповідачем її трудових прав, звільнення ОСОБА_1 відбулося правомірно з дотриманням вимог статей 40, 49-2 КЗпП України, оскільки остання, будучи поінформованою про наявність вакантних посад, не вчинила жодних дій для свого працевлаштування, заяв на їх заміщення не подавала.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, виходячи з наступного:

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що Наказом № 271к про припинення трудового договору від 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста відділу кадрів згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників з виплатою компенсації за відпрацьований час з 02.10.2014 року по 15.12.2014 року. (а.с. 5)

Наказом ТВО Директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» № 166 к від 17 вересня 2014 року (а.с. 57) про затвердження та введення в дію нового штатного розкладу та структури у зв'язку із зміною в організації праці, виробничою необхідністю та з метою удосконалення структури підприємства, зокрема, відповідно до додатку штатного розкладу і структури п.2.1. Наказу ліквідовано підрозділи, у тому числі відділ кадрів. За п.2.2. Наказу виведено поза штат із збереженням заробітку та скорочено посади: у відділі кадрів начальника відділу, головного спеціаліста та провідного спеціаліста (п.1 одиниці). Про наступне вивільнення працівники персонально попереджаються не пізніше, ніж за два місяці.

У відповідності із Штатним розкладом працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 17.09.2014 року, погодженим із Генеральним директором ДК «Укроборонпром» (а.с. 67), з 17 вересня 2014 року затверджено та введено у дію новий штатний розклад та нову структуру підприємства, у п.6 Штатного розкладу вказано новий відділ роботи з персоналом. Тобто за новим штатним розкладом введено до структури підрозділів відділ роботи з персоналом, з двома посадами Начальника та провідного спеціаліста.

Так, у відділі кадрів ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» станом на 30 вересня 2014 року працювало З особи на посадах: начальник відділу, головний спеціаліст та провідний спеціаліст. Згідно з посадовими інструкціями головного та провідного спеціалістів відділу кадрів (а.с. 79 - а.с. 82) ці дві посади є ідентичними, посадові обов'язки провідного спеціаліста до 2013 року були посадовими обов'язками головного спеціаліста.

За новим штатним розкладом з 01 жовтня 2014 року на ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» було створено відділ роботи з персоналом з двома штатними одиницями: начальника відділу та провідного спеціаліста. Посадова інструкція провідного спеціаліста відділу роботи з персоналом (а.с. 72 - а.с.74) копіює посадову інструкцію головного спеціаліста відділу кадрів.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено у положеннях ч.1 ч. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; (п.1); особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; (п.2); працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; (п.3).

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кзпп України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вказана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України у справі №6-40цс15 від 01 квітня 2015 року.

Відповідачем надано суду перелік вакантних посад, які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Так, відповідно до інформаційної довідки від 11.07.2016 року за відомостями розпорядчих документів ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» за період з 15 жовтня по 15 грудня 2014 року (з дати попередження по дату вивільнення ОСОБА_1.) вакантними були: з 12.11.2014 - радник директора (персонал при керівництві); з 29.11.2014 по 30.11.2014 - провідний економіст (планово-економічний відділ); з 29.10.2014 по 05.11.2014 - начальник управління (адміністративно-господарського).

Відповідач лише один раз - 15 жовтня 2014 року в день повідомлення Позивача про наступне звільнення запропонував Позивачу вакантні посади, а саме: посади начальника відділу департаменту №4 та головного спеціаліста департаменту №4 (що не відповідають кваліфікації та освіті Позивача, оскільки потребують спеціальної технічної та військової освіти), жодних інших посад, які були вакантними на ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» з 15 жовтня 2014 року (день повідомлення Позивача про наступне звільнення) по 15 грудня 2014 року (день звільнення Позивача) запропоновані Позивачу не були.

Не приймає суд до уваги доводи представника відповідача про те, що не було можливості запропонувати позивачці інші посади з огляду на її відсутність на роботі(відпустка та тимчасова непрацездатність), оскільки пропозиція, як правило, фіксується у письмовому вигляді, як і повідомлення про наступне вивільнення. Проте, письмові пропозиції позивачці також не надходили. Тобто, представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що всі посади, які існували на підприємстві протягом періоду, що передував звільненню, позивачці не було запропоновано.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивача проведено без законних підстав, позовні вимоги про поновлення на роботі знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак строк, за який провадиться виплата середнього заробітку або різниці в заробітку, не може перевищувати одного року.

Рішення про поновлення на роботі працівника, незаконно звільненого з роботи або незаконно переведеного на іншу роботу, підлягає негайному виконанню.

Отже, у зв'язку з поновленням позивача на роботі, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.12.2014 року по 16.12.2015 року.

Механізм здійснення розрахунку середньої заробітної плати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо (справа № 6-195цс14).

Так, виходячи із довідки про доходи ОСОБА_1 за два останні місяці роботи перед звільненням, яка оформлена у встановленому порядку, середньомісячний заробіток позивача складає:7477,82 грн.( жовтень)+11274,88грн. (листопад)=18752,70 грн./43 робочих дні=436 грн.10 коп.

Відповідно до Листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 та 2015 рік» кількість днів вимушеного прогулу складає 251 день, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме суму у розмірі: 436,10 грн.* 251 день =109 461,10 грн.

Із вказаної суми середнього заробітку підлягає вирахуваню відповідачем сума податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 9 376,35 грн. - підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі: 1094 грн.61 коп. за подання позову та 1204 грн.07 коп. за подання апеляційної скарги.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення , наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу кадрів Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» за п. 1 ст.40 КЗпП України згідно з Наказом про припинення трудового договору від 15 грудня 2014 року № 271к-УІ-0000212.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу кадрів Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» з 16 грудня 2014 року.

Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулуза період з 16.12.2014 року по 16.12.2015 року в розмірі 109 461,10 грн.( сто дев»ять тисяч чотириста шістдесят одну гривню десять копійок) з вирахуванням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 9 376,35 гривень (дев'ять тисяч триста сімдесят шість гривень тридцять п»ять копійок) з вирахуванням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску - підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі1094 грн.61 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1204 грн.07 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді