Справа №474/1135/15-ц
Провадження №2/474/ 27/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.16 року

Врадіївський районний суд Миколаївської області

в складі головуючого судді - Фасій В.В.

за секретаря - Багрін Н.А.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача - редакції газети «Вісник Врадіївщини» -ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 РДА ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 районної ради Миколаївської області ОСОБА_5

третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_8, ОСОБА_9

без участі відповідача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду смт.Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_10, редакції газети «Вісник Врадіївщини» (далі редакція газети), ОСОБА_3 районної державної адміністрації Миколаївської області (далі райдержадміністрація), ОСОБА_3 районної ради Миколаївської області (далі - райрада) про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2015р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів з позовом про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, в якій просить визнати недостовірною інформацію у статті «Добро і зло знаходяться поруч» опублікованою редакцією газети у номері 102 від 13.12.2014, зобовязати редакцію газети спростувати вказану статтю, та, після зміни позовних вимог, - стягнути з відповідачів на його користь, у солідарному порядку, моральної шкоди в сумі 10000 грн.

В судовому засідання позивач підтримав заявлені вимоги, мотивуючи їх тим, що 21.11.2014р. з третіми особами по справі, не відвідував автора статті ОСОБА_10. Про нього дізнався, після 21.11.2014р., від Адамівського сільського голови ОСОБА_11, як такого що перебуває на лікуванні у ОСОБА_3 ЦРЛ, був учасником майдану, та потребує допомоги. В звязку з вказаним повідомленням він, треті особи по справі ОСОБА_7, ОСОБА_6, звернулися з усним зверненням до прокурора Врадіївського району Бондар О.В. з приводу порушень трудового законодавства відносно ОСОБА_10 Для відібрання пояснень у ОСОБА_10 з приводу усного звернення, його, позивача, до ОСОБА_3 ЦРЛ був направлений прокурор Жавроненко П. О., в ході чого, ОСОБА_12 у присутності ОСОБА_13, ОСОБА_6, та його, позивача, прокурором Жавроненко П. О. було розяснено право на звернення до правоохоронних органів. Вказана розмова була записана ними з використанням мобільного телефону, та в подальшому перенесена на носій інформації флеш карту памяті. З цієї ж розмови також видно, що ні він, ні будь хто з присутніх не пропонували гроші ОСОБА_10 за звернення до правоохоронних органів на ОСОБА_8 з приводу утримання ним в неволі останнього, та знущання над ним. Також з неї ж вбачається що вона відбулася 21.11.2014р.. Вказане на його думку, спростовує викладену в оскаржуваній статті інформацію, яку він вважає недостовірним фактом.

Представники відповідачів: райдержадміністрації ОСОБА_4, райради ОСОБА_8 Є В. позов визнали частково. В частині визнання поширеної інформації недостовірної та її спростування повністю, з огляду на те, що райдержадміністрація, яка є одним із засновників газети, в особі її колишнього голови, направила текст вказаної статті на опублікування, без перевірки. Вимоги про стягнення моральної шкоди не визнали, з огляду на те, що вона стягується з врахуванням фінансового забезпечення юридичної особи, фінансування на вказані потреби в кошторисі райдержадміністрації та райради не передбачене.

У судове засідання, 08.04.2016р., представник відповідача райдержадміністрації ОСОБА_4 не зявився, звернувшись з заявою (вх.№ 1456 від 08.04.2016р.) про закінчення розгляду справи у його відсутність.

Представник відповідача редакції газети ОСОБА_2 позов визнав частково. Не заперечив, що опублікована редакцією інформація підлягає спростуванню, оскільки дійсно була направлена засновниками до редакції для опублікування без перевірки. Послався, що вказана стаття була б спростовано редакцією, і без звернення позивача до суду, при наданні останнім тексту спростування, який він вважає доцільним опублікувати. З вимогами про стягнення з редакції моральної шкоди не згоден, з підстав передбачених ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації», яка передбачає, що редакція не несе відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо ці відомості одержано від засновника.

Треті особи по справі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_6, ОСОБА_7 не заперечили проти задоволення позову, посилаючись що в період часу зазначений у статті, про спростування якої ставить питання ОСОБА_10 не відвідували. Крім того ОСОБА_6 послався про умисне направлення посадовими особами райради та райдержадміністрації заяви від імені автора ОСОБА_10, яка не відповідала вимогам Закону України «Про звернення громадян» з метою дискредитації позивача, як представника політичної сили.

Треті особи по справі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 заперечили проти задоволення позову, з огляду на правдивість, на їх думку, фактів викладених у оскаржуваній статті, оскільки ОСОБА_10 дійсно був учасником майдану, ними було профінансовано його лікування, позивач та треті особи по справі на стороні позивача дійсно викликали представників «Правого сектору», повідомляли їх про перебування ОСОБА_10 в рабстві. .

Відповідач ОСОБА_10, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (оголошення в пресі газеті «Рідне Прибужжя» випуск за 18.02.2016р. про виклик у судове засідання на 10.00 год. 29.02.2016р., судові повістки по виклик до суду на 11.03.2016р.,22.03.2016р., 08.04.2016р., довідка ОСОБА_3 селищної ради ) в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність, відкладення розгляду справи не надав.

Таким чином, суд, з врахуванням повторної неявки в судове засідання відповідача ОСОБА_10. повідомленого належними чином про час та місце розгляду справи, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заява про розгляд справи за його відсутності, його відкладення, суд на підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України, прийняв рішенняпроводити розгляд справи, на підставі наявних у справі даних та доказів.

Суд, дослідивши докази, надані сторонами встановив наступні обставини справи:

- газета «Вісник Врадіївщини» є друкованим засобом масової інформації ОСОБА_3 районної ради, ОСОБА_3 районної державної адміністрації та являється юридичною особою, яка має самостійний баланс, круглу печатку, круговий штамп з назвою, розрахунковий та інші рахунки в банках і реквізити (статут зареєстрований за №7000003 від21.07.2009р.);

- ОСОБА_3 райдержадміністрація та райрада, являються засновниками районної газети «Вісник Врадіївщини» (статут зареєстрований за №7000003 від21.07.2009р.);

- 03.12.2014р. на імя в.о. голови райдержадміністрації надійшла заява ОСОБА_10, без зазначення адреси його місця проживання, з проханням надрукувати на сторінках газети «Вісник Врадіївщини» його листа «»Добро і зло знаходяться поруч», який відповідно до резолюції посадової особи райдержадміністрації ОСОБА_14 був направлений в порядку абз. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» на розгляд головному редактору районної газети «Вісник Врадіївщини» (заява Г-78-01 від 03.12.2014р., письмова відповідь на заяву Г-78-01 від 03.12.2014р. за підписом ОСОБА_14, показання свідка ОСОБА_14 Ю.);

- 08.12.2014р. на імя голови райради ОСОБА_15 надійшла заява ОСОБА_10, без зазначення адреси його місця проживання, з проханням надрукувати на сторінках газети «Вісник Врадіївщини» його листа «»Добро і зло знаходяться поруч», який відповідно до резолюції посадової особи райради ОСОБА_15, був направлений на опублікування до головного редактора районної газети «Вісник Врадіївщини» (заява №674 від 08.12.2014р., лист №502 від 08.12.2014р., показання свідка ОСОБА_15М.);

- інформація викладене в заяві ОСОБА_10 «Добро і зло знаходяться поруч» направлена посадовими особами засновників до редакції газети «Вісник Врадіївщини» без її обєктивної та всебічної перевірки, в порушення приписів ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» (показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_14, лист вих..№р-1-к-пі від 08.05.2015р.);

- 13.12.2014р. на другій сторінці газети «Вісник Врадіївщини» у номері випуску 102 (9539)опубліковано статтю «Добро і зло знаходяться поруч» автором якої вказано ОСОБА_10, в якій автор статті в абз. 3 вказує, що «21.11.2014р. мене відвідали ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_6. ОСОБА_6 пропонував мені 5000 тис. грн., щоб я звернувся в міліцію з заявою на ОСОБА_8 буцімто він мене утримує в неволі і знущається наді мною. На що я йому звичайно відповів відмовою. Таку заяву вони написали самі, зателефонували представникам «Правого сектору», телеканалу «Всесвіт». Всім їм я дав пояснення, що все що говорять ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 це нісенітниця і наклепи і що завдяки їм я можу залишитися без роботи і домівки, хоча цим людям все рівно, що буде зі мною в майбутньому, для них нічого святого не має. Я був здивований тим, що поруч з порядними людьми, які мене приютили є люди, які заради власного іміджу готові пожертвувати долею людини…» (№ 102 (9539)газети «Вісник Врадіївщини» за 13.12.2014р.);

- у період з 17.11. по 03.12.2014р. відповідач ОСОБА_10 перебував на стаціонарному лікуванні у ОСОБА_3 ЦРЛ з приводу гострого гангренозного апендициту, де 21.11.2014р. був прооперований та знаходився у важкому стані (довідка ЦРЛ №1183 від 15.12.2015р., показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_16М.);

- позивач дізнався про перебування ОСОБА_10 у ОСОБА_3 ЦРЛ, як особи, яка потребує сторонньої допомоги, від Адамівського сільського голови ОСОБА_11, в наступні дні після 21.11.2014р., про що усно повідомили прокурора Врадіївського району Бондар О.В. (показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6М.);

- 24.11.2014р. позивач, третя особа ОСОБА_13 відвідали ОСОБА_10 у приміщенні столової ОСОБА_3 ЦРЛ, у присутності прокурора прокуратури Врадіївського району ОСОБА_17, під час відбирання ним письмових пояснень від ОСОБА_10 з приводу порушення відносно нього трудового законодавства, під час чого ОСОБА_10 розповів про неповну виплату йому заробітної плати, заборону вільно залишати місце роботи, бажання його залишити, щоб над ним не прослідувало розправи, утоплеників, здогадки що їм хтось допоміг та бажання, щоб правоохоронні органи провели перевірку з приводу невиплати йому зарплати (показання свідка ОСОБА_1, ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_18, графік чергувань ОСОБА_3 ЦРЛ за 21.11-24.11.2014р., протокол огляду речового доказу флеш карти памяті з відеозаписом розмови від 24.11.2014р. за участю прокурора, позивача, третьої особи ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_10С.);

- після відвідання ОСОБА_10, 24.11.2014р., ОСОБА_7 повідомив керівника «Правого сектору» м. Первомайськ ОСОБА_19 про вказаний факт, на що останній відвідав хворого, зясував, що він не памятає хто йому пропонував гроші, що в рабстві він не перебуває, був активним учасником майдану, лікування повністю оплатив ОСОБА_8 в якого він працював (показання свідка ОСОБА_19, ОСОБА_7В.);

- поширена інформація в реченнях 3-6 абз. 3 статті «Добро і зло знаходяться поруч», а саме, що «21.11.2014р. мене відвідали ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_6. ОСОБА_6 пропонував мені 5000 тис. грн., щоб я звернувся в міліцію з заявою на ОСОБА_8 буцімто він мене утримує в неволі і знущається наді мною. На що я йому звичайно відповів відмовою. Таку заяву вони написали самі…»носить характер фактичних тверджень, оскільки містить фактичні дані, а не являється критикою, оцінкою дій, гіперболою, алегорією чи сатирою, не являється критичною оцінкою певних фактів і недоліків, оскільки таку інформацію можна перевірити на предмет її відповідності дійсності і спростувати (газета №102 за 13.12.2014р.);

- поширена в цій частині інформація у статті «Добро і зло знаходяться поруч» опублікованої в газеті «Вісник Врадіївщини» спричинила позивачу моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, хвилюваннях, внаслідок конфліктної ситуації, що виникла у його родині з виходом даної статті, порушення налагоджених дружніх стосунків з оточуючими його людьми, друзями, формування негативної про нього думки у жителів селища, доведення їм протилежного, вживання на фоні цього заспокійливих засобів (показання свідка ОСОБА_1, ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_7В.);

- інформація викладена в реченнях 7-10 абз 3 статті «Добро і зло знаходяться поруч», а саме, що «Всім їм я дав пояснення, що все що говорять ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 це нісенітниця і наклепи і що завдяки їм я можу залишитися без роботи і домівки, хоча цим людям все рівно, що буде зі мною в майбутньому, для них нічого святого не має. Я був здивований тим, що поруч з порядними людьми, які мене приютили є люди, які заради власного іміджу готові пожертвувати долею людини. Ще більше мене здивувало, що ці люди претендують на керівні посади в районі. Я і задумався чи не дарма я боровся на майдані і чи є майбутнє у нашої держави?…» є висловлюваннями, які не містять фактичних даних, критику, оцінку дій, та такими, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані (газета «Вісник Врадіївщини» №102 за 13.12.2014р.);.

- 20.01.2015р, 24.04.2015р., позивач направив головному редактору газети «Вісник Врадіївщини» ОСОБА_2 вимогу про спростування інформації поширеної у статті «Добро і зло знаходяться поруч», на що відповідачем було відмовлено, з посиланням на ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (звернення від 20.01.2015р., звернення від 24.04.2015р., відповідь №12 від 17.02.2015р.);

- в річному кошторисі райдержадміністрації на 2016р. кошти на фінансування видатків по КЕКВ (відшкодування моральних збитків та майнової шкоди фізичним особам, згідно з рішенням суду) не виділено (довідка№403-16/01 від 07.04.2016р.);

- в річному кошторисі райради на 2016р. кошти на фінансування видатків по КЕКВ (відшкодування моральних збитків та майнової шкоди фізичним особам. згідно з рішенням суду) не виділено (довідка №131 від 11.03.2016р.);

- станом на березень 2016р. редакція газети «Вісник Врадіївщини» перебуває в стадії реформування, - вихід зі складу засновників, фінансовий стан незадовільний (довідка №12 від 11.03.2016р.);

- судові витрати понесені позивачем складають 974,40 грн. судового збору за дві вимоги немайнового характеру та 1218 грн. судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди (квитанція № 43502 від 30.11.2015р., квитанція №43349 від 30.11.2015р., квитанція № 43433 від 30.11.2015р., виписки про зарахування судового збору);

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу захисту честі, гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

При прийнятті рішення, суд керується:

Ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992 № 2782-XII (далі № 2782-XII), якою встановлено, що громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування.

Статтею 42 закону № 2782-XII, якою передбачено, що редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника;

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 (далі Постанова №1), відповідно до якого чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Пунктом 15 постанови №1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти в т. ч. опублікування її у пресі, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 27 Постанови №1, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5).Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Частиною 6 ст. 277 ЦК України, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих засобах масової інформації має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Ст. ст. 5, 7, 19, 27 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, що у зверненні має бути зазначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання громадянина. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), визнається анонімним і розгляду не підлягає. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

Ст. 23 ЦК України, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд дослідивши наявні по справі докази, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що поширена інформація в реченнях 3-6 абз. 3 статті «Добро і зло знаходяться поруч», а саме, що «21.11.2014р. мене відвідали ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_6. ОСОБА_6 пропонував мені 5000 тис. грн., щоб я звернувся в міліцію з заявою на ОСОБА_8 буцімто він мене утримує в неволі і знущається наді мною. На що я йому звичайно відповів відмовою. Таку заяву вони написали самі… носить характер фактичних тверджень, оскільки містить фактичні дані, а не являється критикою, оцінкою дій, гіперболою, алегорією чи сатирою, не являється критичною оцінкою певних фактів і недоліків, оскільки таку інформацію можна перевірити на предмет її відповідності дійсності і спростувати.

Суд вважає доведеним, що інформація в реченнях 3-6 абз. 3 статті «Добро і зло знаходяться поруч», була поширена, шляхом її опублікування в газеті «Вісник Врадіївщини», в звязку з чим була доведена до відома більше ніж однієї особи, поширена інформація стосувалася позивача та була недостовірною, такою, що містила відомості про події та явища, частина з яких не існувала взагалі, а частина з яких існувала, але відомості про них не відповідали дійсності (були перекручені), та що її поширенням були порушені особисті немайнові права позивача (честь, гідність), в звязку з чим вважає вимоги позивача про визнання такої інформації недостовірною та її спростування, підлягаючими задоволенню.

Також судом встановлено, що поширення редакцією газети недостовірної інформації про позивача, спричинило йому моральну шкоду, а тому суд з врахуванням вини відповідачів, їх фінансового стану, обсягу страждань позивача, вважає вимоги про стягнення моральної шкоди підлягаючим задоволенню, в частині стягнення з відповідачів, - райради, райдержадміністрації, ОСОБА_10 на користь позивача моральної шкоди в грошовій сумі 1000 грн.

Вимоги про стягнення моральної шкоди з редакції газети «Вісник Врадіївщини» задоволенню не підлягають, з огляду на приписи ст. 42 Закону № 2782-XII.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII, якою встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Вказане відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Зокрема при прийнятті рішення суд враховує практику цього суду зроблену у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 р., в якій вказано, що суд розцінює факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

З огляду на це, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недостовірною та спростування інформації викладеної в реченнях 7-10 абз 3 оскаржуваної статті, які є оціночними судженнями.

Обставини викладені в іншій частині статті «Добро і зло знаходяться поруч», а саме абзаці 1, 2, є такими що не доведені та не спростовані сторонами, а обставини викладені в реченні 6 абз. 3 «…зателефонували представникам «Правого сектору»…фактичними даними, що знайшли своє підтвердження. А отже позов в цій частині також не підлягає задоволенню.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, вважає що судові витрати слід присудити позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в звязку з чим стягнути на його користь з відповідачів райради, райдержадміністрації, ОСОБА_10 487,20 грн. судового збору за вимоги немайнового характеру, які судом задоволені частково (50% ) та 121,80 коп. за вимогу про стягнення моральної шкоди (1/10 різниця між заявленою та задоволеною вимогою).

Суд не бере до уваги посилання третьої особи ОСОБА_8, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на те, що свідок ОСОБА_21 стверджував що позивач та треті особи під час відвідування ОСОБА_10 пропонували йому гроші за заяву до правоохоронних органів на ОСОБА_8, оскільки вони спростовуються показаннями самого свідка ОСОБА_21, в яких він не підтвердив вказаний факт.

Також суд не бере до уваги твердження позивача, третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 В,, що підписи у заявах від імені ОСОБА_10 від 03.12.2014р. та від 08.12.2014р. виконані не ним, а іншими особами, оскільки вони не довели їх належними та допустимими доказами.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 р., в якій суд зазначив, що відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості, суд також вважає посилання позивача, як на підставу задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди, що викладена в оскаржуваній статті недостовірна інформація підірвала ділову репутацію політичного осередку «Радикальна партія» керівником якого він є, під час виборів «Президента України», такими, що не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 213-115, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_10, редакції газети «Вісник Врадіївщини», ОСОБА_3 районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_3 районної ради Миколаївської області про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати інформацію викладену у статті «Добро і зло знаходяться поруч» автором якої вказано ОСОБА_10, опубліковану у газеті «Вісник Врадіївщини» № 102 (9539) за 13 грудня 2014 р. на сторінці №2, в частині того, що «21.11.2014р. мене відвідали ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_6. ОСОБА_6 пропонував мені 5000 тис. грн., щоб я звернувся в міліцію з заявою на ОСОБА_8 буцімто він мене утримує в неволі і знущається наді мною. На що я йому звичайно відповів відмовою. Таку заяву вони написали самі…» недостовірною, такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1.

Зобовязати редакцію газети «Вісник Врадіївщини» (ідентифікаційний код юридичної особи 02474110) у строк один місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, опублікувати у найближчому номері газети «Вісник Врадіївщини» спростування недостовірної інформації про ОСОБА_1, шляхом розміщення тим же шрифтом та під заголовком «СПРОСТУВАННЯ!» спростування наступного змісту «Повідомляємо, що інформація про ОСОБА_1, яка була поширена редакцією газети «Вісник Врадіївщини» під №102 (9539) на сторінці №2 у статті під назвою «Добро і зло знаходяться поруч» в частині, що «21.11.2014р. мене відвідали ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_6. ОСОБА_6 пропонував мені 5000 тис. грн.., щоб я звернувся в міліцію з заявою на ОСОБА_8 буцімто він мене утримує в неволі і знущається наді мною. На що я йому звичайно відповів відмовою. Таку заяву вони написали самі.» - є недостовірною».

Стягнути, в солідарному порядку, з ОСОБА_10, ОСОБА_3 районної ради Миколаївської області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Миколаївської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн..

Стягнути, в рівних частинах, з ОСОБА_10, ОСОБА_3 районної ради Миколаївської області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.. 20 коп., - по 162 грн. 40 коп. з кожного.

Стягнути, в рівних частинах, з ОСОБА_10, ОСОБА_3 районної ради Миколаївської області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн.. 80 коп, - по 40 грн. 60 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. В. Фасій