У Х В А Л А

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 14 вересня 2006 року б/н, звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з відповідача 7 556 грн 64 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки строк дії кредитного договору закінчився, а вся кредитна заборгованість стягнута судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2008 року, то нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами визначеного сторонами строку дії договору є безпідставним. У зв'язку з невиконанням відповідачем вказаного судового наказу кредитор вправі ставити питання про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, але такі вимоги позивач не заявляв.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 14 вересня 2006 року ОСОБА_3 звернулася до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою про відкриття поточного рахунку, на підставі якої відповідач отримала 3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком на 24 місяці та зі сплатою за користування кредитним лімітом 3 % на місяць або 36 % на рік.

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_3 ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які разом із заявою складають договір.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2008 року у справі № 2н-4597/08 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 3 233 грн 52 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що у зв'язку із невиконанням вказаного судового наказу станом на 31 грудня 2014 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 9 954 грн 13 коп., яка складається із: 2 262 грн 11 коп. заборгованості за кредитом, 7 692 грн 02 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, яку з вирахуванням суми заборгованості у розмірі 3 233 грн 52 коп., стягнутої судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2008 року у справі № 2н-4597/08, позивач просив стягнути на свою користь, а також відповідно до п. 8.6 Умов просив стягнути штрафи - 500 грн фіксована частина та 336 грн 03 коп. процентна складова.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповіднодо ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, на зазначене уваги не звернули, належної оцінки умовам кредитного договору не надали, не з'ясували, який порядок нарахування та розмір процентів було встановлено Умовами, не перевірили, які саме Умови діяли на момент укладання кредитного договору із ОСОБА_3, не з'ясували, які саме Умови розуміла відповідач, підписуючи заяву на видачу кредиту, та якими доказами таке підтверджується.

Крім того, суди не перевірили, чи можуть обставини, які свідчать про невиконання відповідачем судового наказу про стягнення з боржника кредитної заборгованості, бути підставою для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з огляду на те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

При з'ясуванні даного питання судам необхідно врахувати висновки, викладені у правовій позиції постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, які за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

З огляду на зазначене висновки судів про відмову в задоволенні позову з наведених у судових рішеннях підстав є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко