УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про повернення незаконно одержаних грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ним 29 січня 2013 року видано ОСОБА_7 довіреність на управління транспортним засобом, який належить йому на праві власності. 09 вересня 2013 року зазначена вище довіреність скасована позивачем та висунута вимога про повернення автомобіля, однак ОСОБА_7 транспортний засіб не повернув.

На підставі наведеного просив суд зобов'язати ОСОБА_7 повернути належний йому транспортний засіб марки VOLKSWAGEN LT 35, 1990 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2.

Крім того, у липні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про повернення незаконно одержаних грошей, посилаючись на те, що він домовився з представником власника автомобіля - ОСОБА_9 про придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN LT 35, 1990 року випуску, кузов НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2, за 3 600,00 доларів США. Всього за спірний транспортний засіб він оплатив 2 500,00 доларів США.

На підставі наведеного ОСОБА_7 просив стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку 52 500,00 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 належний йому на праві особистої власності транспортний засіб марки VOLKSWAGEN LT 35, 1990 року випуску, кузов НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстрований ОРЕВ УДАІ УМВС м. Івано-Франківська, 02 квітня 1998 року, технічний паспорт та ключі від зазначеного автомобіля.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга доводів щодо незаконності ухвалених у справі судових рішень в частині первісних позовних вимог не містить, тому вони в цій частині не переглядаються судом касаційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що він є власником автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, 1990 року випуску, а тому має право вимагати його повернення із чужого незаконного володіння.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, факту продажу йому ОСОБА_6 транспортного засобу та отримання ОСОБА_6 і ОСОБА_8 грошових коштів.

Однак повністю із такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 29 січня 2013 року ОСОБА_6, видав ОСОБА_7 довіреність на управління транспортним засобом марки VOLKSWAGEN LT 35, 1990 року випуску, кузов НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстрований ОРЕВ УДАІ УМВС м. Івано-Франківська, 02 квітня 1998 року, про що свідчить довіреність від 09 червня 2015 року.

Даний транспортний засіб належить ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4, яке видане ОРЕВ УДАІ УМВС м. Івано-Франківська 02 квітня 1998 року, що підтверджується довідкою центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 23 квітня 2015 року за № 250.

09 вересня 2013 року ОСОБА_6 зазначена вище довіреність скасована та висунуто ОСОБА_7 вимогу про повернення транспортного засобу, про що свідчить повідомлення приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО Князевої Л.Р. від 09 вересня 2013 року за № 54/-01-16.

Крім того, в матеріалах справи містяться оригінали розписок від ОСОБА_8 з яких вбачається, що ним отримано кошти.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З розписок, що надані суду ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_8 від нього отримані грошові кошти.

У позовній заяві ОСОБА_7 посилався на те, що дані кошти було передано відповідачу - ОСОБА_8 з метою придбання транспортного засобу.

Позивачем також зазначено, що дані кошти ОСОБА_8 отримав безпідставно, оскільки наміру продавати транспортний засіб марки VOLKSWAGEN LT 35 останній не мав.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги.

В залежності від встановлених обставин, суд має вирішити питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка норма права підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, зазначаючи про те, що неможливо встановити походження грошових коштів, оскільки будь-які інші угоди, крім розписок про оренду транспортного засобу в матеріалах справи відсутні, суди не врахували, що підставою позову є фактичні обставини, на які посилався позивач, а саме передача грошових коштів ОСОБА_8 з наміром купити транспортний засіб, про що зазначено у розписці. (а.с. 53)

З огляду на наведене, суди мали з'ясувати правову природу отриманих ОСОБА_8 грошових коштів та застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення в частині зустрічних позовних вимог не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи в даній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про повернення незаконно одержаних грошових коштів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова