Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Закропивного О.В., Луспеника Д.Д.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за клопотанням ОСОБА_4 до боржників ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, правонаступником якої є ОСОБА_9, про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 як стягувач звернувся до суду з указаним клопотанням, в якому просив визнати та надати дозвіл на примусове виконання заочного рішення Суду другої інстанції м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15 лютого 2012 року.

Свої вимоги мотивував тим, що вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили та не оскаржене в установленому порядку, з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно стягнуто на його користь 9 578,56 Євро з відсотками у розмірі 12 % від цієї суми, починаючи з 01 вересня 2007 року, що на день звернення із указаним клопотанням складає 7 655,50 Євро, однак боржники, отримавши зазначене вище рішення, відмовилися добровільно його виконувати.

З огляду на зазначене, ОСОБА_4 просив суд задовольнити його клопотання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року клопотання ОСОБА_4 задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання часткового заочного та кінцевого заочного рішень Суду другої інстанції м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 04 травня 2011 року та від 15 лютого 2012 року відповідно № 11 О 188/10, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 326 240 грн. 76 коп.

Видано виконавчий лист, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року скасовано.

Постановлено у справі нову ухвалу, яким клопотання ОСОБА_4 задоволено частково.

Надано дозвіл на примусове виконання кінцевого заочного рішення Суду другої інстанції м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15 лютого 2012 року №11 О 188/10, відповідно до якого: відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 засуджуються сукупно разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у тому, що вони повинні виплатити позивачеві 9578,56 Євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24 грудня 2015 року становило: 242 049 грн 25 коп., разом із відсотками у розмірі 12% від цієї суми, починаючи з 01 вересня 2007 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить указані судові рішення скасувати та відмовити ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_4 та надаючи дозвіл на примусове виконання часткового заочного та кінцевого заочного рішень Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 04 травня 2011 року та від 15 лютого 2012 року про стягнення солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 326240,76 грн та видаючи виконавчий лист, суд першої інстанції керувався Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж", Конвенцією про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень та виходив з того, що клопотання є обґрунтованим, будь-яких встановлених ст. 396 ЦПК України підстав для відмови в його задоволенні немає.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, та задовольняючи клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду з інших підстав, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що оскільки Суд другої інстанції м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина не є арбітражним судом, то застосуванню до даних правовідносин підлягають норми ст.ст. 81,82 Закону України "Про міжнародне приватне право" та положення глави 1 розділу VIIIЦПК України.

Встановивши відсутність підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відповідно до вимог ст.396 ЦПК України та врахувавши висновки і мотиви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2015 року, які в силу положень ч. 4 ст. 338 ЦПК України були обов'язковими для суду апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла правильного висновку про задоволення клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у зв'язку із чим оскаржене рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
О.В. Закропивний
Д.Д. Луспеник