Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю прокурора, відповідача та представника соцзахисту,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 17 грудня 2015 року у справі за позовом Заступника прокурора Рівненського району Рівненської області в інтересах Держави в особі Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення транспортного засобу,

в с т а н о в и л а :

29 травня 2015 року Заступник прокурора Рівненського району Рівненської області в інтересах Держави в особі Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про повернення транспортного засобу.

Рішенням Рівненського районного суду від 17 грудня 2015 року позов задоволено.

Відповідача зобов'язано повернути Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації автомобіль марки „Славута"-ЗАЗ 110308-44, номер кузова НОМЕР_1, 2010 року випуску, який безкоштовно був виданий дідові відповідача ОСОБА_2 як інваліду війни 1 групи.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006 року, після смерті інваліда, виданий йому автомобіль може бути залишений платно чи безоплатно на умовах даного Порядку іншому члену сім'ї інваліда. В розумінні п. 3 цього Порядку до членів сім'ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.

Таким чином, законодавство не обмежує коло членів сім'ї інваліда, які мають право на автомобіль, лише особами, котрі володіють правом на його керування на підставі рішення органу соціального захисту населення.

В матеріалах справи міститься довідка Виконкому Городищенської сільської ради № 1202 від 29 грудня 2006 року, з якої вбачається, що до числа членів сім'ї його покійного діда, інваліда-війни ОСОБА_2 відносяться три особи: ОСОБА_3, 1957 р. н., ОСОБА_4, 1958 р. н., і він, відповідач.

Тому всі перелічені вище особи вправі оформити на умовах зазначеного вище Порядку спірний автомобіль на себе.

Суд не дослідив, хто з членів сім'ї ОСОБА_2 вправі безкоштовно в силу строку експлуатації автомобіля та сукупного прожиткового мінімуму сім'ї переоформити його на себе чи викупити його з урахуванням розміру амортизації.

Крім того, з 25 березня 2014 року по 13 березня 2015 року він перебував у зоні АТО. Відведений йому час для вирішення питання про переоформлення автомобіля та збір необхідних коштів був недостатнім, оскільки закінчився до завершення необхідного для цієї мети шестимісячного строку, що визначений Порядком. Тому твердження позивача про ігнорування ним вимог Департаменту соціального захисту населення Рівненської ОДА не відповідає дійсності.

Жодних розрахунків для сплати вартості автомобіля на умовах, визначених Порядком, Департамент соціального захисту йому не надав, а тому передумов для виконання обов'язку зі сплати вартості автомобіля в нього не було.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що питання про вилучення після смерті ОСОБА_2 в його сім'ї автомобіля, який безкоштовно був виданий ОСОБА_2 як інваліду війни 1 групи, повинен вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, які були чинними на час смерті інваліда, якому він був наданий.

Судом установлено, що наказом Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації № 84 від 18 жовтня 2010 року «Про забезпечення інвалідів спецавтотранспортом» дідові відповідача у справі ОСОБА_1 - ОСОБА_2 як інваліду війни 1 групи безкоштовно було видано автомобіль марки „Славута" ЗАЗ 110308-44, номер кузова НОМЕР_2, 2010 року випуску, з правом передачі керування цим транспортним засобом його члену сім'ї - внуку ОСОБА_1 (а. с. 3-5).

Згідно з даними ВДАІ Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області вказаний вище автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2 з особливою відміткою «без права продажу, дарування, передачі керування, відчуження без дозволу відділу соціального захисту населення заборонено» (а. с. 5зв., 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, 1921 року народження, помер (а. с. 14).

Той факт, що відповідач у справі на час смерті діда ОСОБА_2 був членом його сім'ї, сторонами у справі не оспорюється і підтверджено матеріалами справи (а. с. 3-9, 26-29, 43-46).

Пунктом 16 Порядку про забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006 року (в редакції, яка була чинною на час смерті ОСОБА_2), було передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім'ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), його спадкоємцю за заявою повертається сума, що була сплачена інвалідом за автомобіль, згідно з оціночною вартістю автомобіля на день подання заяви, визначеною за рахунок коштів спадкоємця.

У разі коли інвалід, що був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), на день смерті не зареєстрував його в установленому порядку, сума, сплачена ним за автомобіль, повертається його спадкоємцю згідно з оціночною вартістю автомобіля.

Інвалід, який забезпечується автомобілем, що був у користуванні, на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), сплачує за автомобіль суму згідно з його оціночною вартістю.

Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Спори про частку в спільній власності членів сім'ї інваліда щодо автомобіля або суми, сплаченої за нього, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, відповідачу, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, як іншому членові сім'ї померлого інваліда автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, міг бути залишений у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля.

Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0, 84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік.

З листа Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації від 26 грудня 2013 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 направлялося повідомлення про умови залишення після смерті інваліда ОСОБА_2 його сім'ї спірного автомобіля, який безкоштовно був отриманий померлим через органи соціального захисту населення, та просило відповідача ОСОБА_1 визначитися щодо цього транспортного засобу (а. с. 9).

Проте даних про отримання зазначеного листа відповідачем, який з 25 березня 2014 року по 13 березня 2015 року перебував у зоні АТО, у справі немає.

Докази про направлення Управлінням соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації таких самих листів іншим членам сім'ї померлого інваліда, які на час його смерті були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда і теж мали право на спірний транспортний засіб у разі сплати його вартості, у справі відсутні.

Розрахункової суми, яка відповідно до згаданого вище Порядку повинна була бути визначена органами соціального захисту, з урахуванням зносу автомобіля для його можливого викупу членами сім'ї померлого інваліда органом соціального захисту визначено не було, ця сума не була доведена до відома зацікавлених осіб (членів сім'ї померлого інваліда).

З довідки виконавчого комітету Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 323 від 29 березня 2016 року вбачається, що до членів сім'ї ОСОБА_2, які на час його смерті були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда, відносилися: син ОСОБА_3, 1957 р. н.; невістка ОСОБА_4, 1958 р. н.; та внук ОСОБА_1, 1985 р. н., який є відповідачем у даній справі (а. с. 6).

Тому зважаючи на те, що позивачем не надано суду доказів: про отримання відповідачем ОСОБА_1 листа Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації від 26 грудня 2013 року; про направлення Управлінням соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації таких самих листів іншим членам сім'ї померлого інваліда, які на час його смерті були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда і теж мали право на спірний транспортний засіб у разі сплати його вартості; про вчасне визначення органами соціального захисту розрахункової вартості спірного автомобіля для його можливого викупу членами сім'ї померлого інваліда та про доведення визначеної ними вартості до відома зацікавлених осіб (членів сім'ї померлого інваліда), - колегія суддів приходить до висновку про недотримання органами соціального захисту населення після смерті інваліда ОСОБА_2, який був забезпечений спецавтотранспортом, покладених на них Порядком про забезпечення інвалідів автомобілями обов'язків та про незабезпечення членам сім'ї померлого інваліда можливості реалізувати свої права, які надані їм цим нормативним актом.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач, ознайомившись із наданим на вимогу колегії суддів органом соцзахисту розрахунком вартості спірного автомобіля, заявив про свій намір викупити цей транспортний засіб, який був виданий його покійному діду ОСОБА_2

За наведених обставин задоволення позову Заступника прокурора Рівненського району Рівненської області в інтересах Держави в особі Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення транспортного засобу, на думку апеляційного суду, є передчасним.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду як таке, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підлягає скасуванню.

Керуючись п. 16 Порядку про забезпечення інвалідів автомобілями, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду від 17 грудня 2015 року скасувати.

Заступнику прокурора Рівненського району Рівненської області у задоволенні позову в інтересах Держави в особі Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення транспортного засобу відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: