Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/571/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

02.03.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Єгорової С.М.

за участю секретаря: Діманової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Новікова Наталія Миколаївна про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Новікова Наталія Миколаївна про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_7 та посвідченого 11 листопада 2011 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новіковою Наталією Миколаївною, за реєстровим № 1237.

В обгрунтування вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дід ОСОБА_7. Він є спадкоємцем за законом за правом представлення, замість свого батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Про наявність заповіту дізнався при подачі заяви про прийняття спадщини. Спадкодавець усі свої права та обов'язки, які йому належали на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму синові відповідачу у справі ОСОБА_4.

Проте, в момент посвідчення заповіту волевиявлення спадкодавця не було вільним, оскільки останній не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Починаючи з 2000 року ОСОБА_7 постійно знаходився вдома, нікуди не виходив, на початку 2011 року, він став забувати, втратив пам'ять, не пам'ятав, хто до нього приходив, чому. Взагалі не міг себе обходити, не прибирав, їсти не готував, не знав який день та місяць, не знав які події відбуваються, навіть не міг згадати скільки йому років. Напередодні посвідчення спірного заповіту, а саме 10 листопада 2011 року, спадкодавець також вживав спирте.

Таким чином, є обґрунтовані сумніви, враховуючи загальний стан діда, події напередодні, щодо адекватності останнього в момент посвідчення спірного заповіт, розуміння що відбувається, а відтак волевиявлення.

Крім цього, згідно посвідчувального напису у заповіті через похилий вік заповідача він підписаний та посвідчений на дому, однак безпосередньо із самого тексту заповіту виходить, що правочин складено в приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса на прохання заповідача, тому не виникають питання скільки разів та о якій годині нотаріус приїздила до заповідача для посвідчення спірного заповіту. Також в посвідчувальному написі не зазначено, де саме складався проект заповіту та як саме відбулася його реєстрація.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким задовольнити позов. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом не враховано, що нотаріусом порушено вимоги щодо форми та посвідчення спірного заповіту, а також у зв'язку з відсутністю висновку відповідної експертизи, не враховані покази свідків допитаних за клопотанням позивача, які не є родичами спадкодавця та на відмінну від свідків, допитаних за клопотанням відповідача, не зацікавленні в розгляді даного спору.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.204).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що заповіт складено за відсутності вільного волевиявлення заповідача та не надано будь - яких належних доказів того, що в момент вчинення заповіту останній не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Порушень щодо оформлення та посвідчення спірного заповіту, не встановлено.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 19 лютого 2014 року міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 481, помер ОСОБА_7 (а.с. 5).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 є онуком спадкодавця, що підтверджується копіями актових записів (а.с.9-10).

За життя спадкодавцем складено заповіт, посвідчений 11 листопада 2011 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тюртюбек Н.М. за реєстровим № 1237, згідно якого ОСОБА_7 усі свої права та обов'язки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Оспорюваний заповіт, складено у двох примірниках зі слів заповідача приватним нотаріусом Тюртюбек Н.М., яка змінила прізвище на Новікову, в приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса за адресою: АДРЕСА_2, за допомогою комп'ютерної техніки. Даний заповіт прочитаний в голос та підписаний особисто ОСОБА_7 (а.с.8).

Також в спірному заповіті міститься відмітка, що у зв'язку з похилим віком заповідача заповіт підписано та посвідчено за місцем проживання спадкодавця за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8;73).

Особистий підпис ОСОБА_7 та відмітка приватного нотаріуса Новікової Н.М. № 1237 про вчиненя нею нотаріальних дій підтверджується копією справи № 02-33 реєстру для реєстрації нотаріальних дій (а.с. 84-87).

Згідно копії журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення

нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, 11 листопада 2011 року з 09 год. 00 хв. до 09 год. 40 хв. нотаріусом було здійснено виїзд до ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 для проведення попередньої розмови. В той же день, 11 листопада 2011 року нотаріус повторно виїжджала і перебувала з 10 год. 20 хв. до 11 год. 05 хв. для посвідчення заповіту, якй відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) зареєстрований нею об 11 год. 09 хв. (а.с.19; 88-89).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 лютого 2015 року за клопотання представника позивача у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с.110-111).

За висновком судово-психіатричного експерта № 296 від 02 червня 2015 року комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» за підписом голови комісії головного лікаря ОСОБА_10, членів комісії: лікаря - ОСОБА_11, лікаря доповідача ОСОБА_12. враховуючи повну відсутність медичних документів у період останніх 10 років життя ОСОБА_7, діаметрально протилежних показів свідків, дати відповідь на поставленні перед експертизою питання стосовно стану здоров'я спадкодавця на момент складання заповіту не виявляється можливим (а.с. 124-126).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зокрема, це має місце при підтвердженні доказами наявності таких загальних підстав для визнання правочину недійсним як складення заповіту недієздатною особою або особою, яка в момент його складення не усвідомлювала й не могла усвідомлювати значення своїх дій і (або) не могла керувати ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено (відповідно до ст. 41, 45 ЗУ «Про нотаріат»)

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-131цс14 від 17.09.2014, вбачається, що відповідно до ч. 1ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-9цс12 від 29.02.2012 відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, ч.2 ст.1257 ЦК суд відповідно до ст.145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи на момент вчинення правочину.

Згідно ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України (презумпція психічного здоров'я).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обгрунтовуючі вимоги ОСОБА_3 опирався на свої міркування і переконання, покази свідків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України для визнання недійсним оспорюваного заповіту, оскільки позивачем не доведено належними та беззаперечними доказами, що на час його складення ОСОБА_7, яким особисто підписаний зазначений заповіт, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З таким висновком повністю погоджується колегія суддів. Докази позивача не є беззаперечними і не спростовують заперечення відповідача, покази його свідків і його особисті пояснення.

Оспорюваний правочин не суперечить актам цивільного законодавства, посвідчений нотаріально, при його складанні спадкодавець був дієздатним, його дієздатність перевірена нотаріусом, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі та меті (наслідкам), яку він переслідував, про що свідчить власноручно вчинений ним підпис у заповіті та книзі реєстрації нотаріальних дій. Даний правочин складено в приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса та у зв'язку з похилим віком заповідача підписаний та посвідчений за його місцем проживання, що не суперечить Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Спори про визнання правочину недійсним із вищевказаних підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд врахував, що для встановлення зазначених обставтн у справі необхідні спеціальні знання в області психіатрії та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України за клопотанням представника позивача призначив посмертну судово-психіатричну експертизу, тобто вжив відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України заходів до перевірки обставин справи щодо стану здоров'я спадкодавця на моменту складання оспорюваного заповіту, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування.

Проте, протягом останніх 10 років життя ОСОБА_7, період визначений експертом, спадкодавець за медичною допомогою не звертався. Дати відповідь на постановлені перед експертизою питання щодо стану здоров'я спадкодавця в момент складання та нотаріального посвідчення спірного заповіту комісії лікарів комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», не виявилось можливим (а.с. 124-126).

Відсутні будь-які медичні документи, які б підтверджували, що спадкодавець на час складання заповіту проходив лікування з приводу психічного захворювання, перебував на обліку в психоневралогичному закладі у лікарів психіатрів або у нарколога. Крім того, ОСОБА_7 в установленому законом порядку не визнавався недієздатним або обмежено дієздатним і такі питання за його життя позивачем або іншими особами не порушувалися.

З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що спадкодавець на момент складання ним заповіту був неспрожний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Твердження, що при складанні заповіту у ОСОБА_7 існували порушення психічної діяльності, які впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, самі по собі не є підставою для визнання даного правочину недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України. Тобто, позивачем не надано переконливих доказів, які б свідчили про те, що вказаний заповіт не відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності заповіту з підстав розголошення нотаріальної таємниці, не були підставою заявленої вимоги, ці обставини не визначались стороною при зверенні до суду, як пояснив представник про це йому стало відомо лише під час судового розгляду.

Крім того, згідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на те права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги не грунтуються на законі, не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання заповіту недійсним із заявлених підстав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: