Ухвала іменем україни
02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 20 березня 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № NKXRRX06990170, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2 914 грн 80 коп. зі сплатою 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення 20 березня 2009 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов договору станом на 26 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі

62 533 грн 42 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2 914 грн 80 коп.; заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом - 15 561 грн 94 коп.; заборгованість за комісією - 2 413 грн 39 коп.; пеня -38 189 грн 32 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 2 953 грн 97 коп.

Заводським районним судом м. Миколаєва від 29 червня 2008 року видано судовий наказ про стягнення з відповідача загальної суми заборгованості у розмірі 62 533 грн 42 коп.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_6 на користь банку з урахуванням сум, що були стягнуті з відповідача за судовим наказом від 26 червня 2008 року, заборгованість у розмірі 55 189 грн 79 коп., з яких: заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом - 13 550 грн 11 коп.; заборгованість за комісією - 1 049 грн 30 коп.; пеня - 37 724 грн 20 коп.; штраф (фіксована частина) - 250 грн; штраф (процентна складова) -2 616 грн 18 коп.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 465 грн 59 коп., з яких: заборгованість за процентами за користування кредитом - 13 550 грн 11 коп.; заборгованість за комісією за користування кредитом - 1 049 грн 30 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 20 тис. грн; штраф (фіксована частина) - 250 грн; штраф (процентна складова) -2 616 грн 18 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», виходив із того, що надані банком при зверненні із позовом до суду Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), в редакції, які містять п. 5.5. щодо збільшення строку позовної давності до п'яти років, не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту, оскільки в матеріалах справи наказного провадження про стягнення із ОСОБА_6 на користь банку заборгованості за вищевказаним кредитним договором містяться Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що були долучені банком до заяви про видачу судового наказу, які не містять п. 5.5 щодо збільшення строків позовної давності до п'яти років. Кінцевий строк погашення кредиту сплив 20 березня 2009 року, а до суду із позовом банк звернувся лише 20 червня 2013 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 20 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № NKXRRX06990170, згідно з яким відповідачу було надано кредит в розмірі 2 914 грн 80 коп., а останній зобов'язався сплачувати банку щомісячний фіксований платіж у період з 5 по 10 число місяця в розмірі по 259 грн 52 коп., зі сплатою 2,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення -20 березня 2009 року (а. с. 4). Відповідач зобов'язань за договором не виконував, платежі не сплачував.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов укладеного кредитного договору в травні 2008 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про дострокове повернення суми кредиту, стягнення заборгованості за процентами, комісією та пенею. 20 червня 2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва заява ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволена, видано відповідний судовий наказ (а. с. 27, 28).

31 липня 2009 року постановою державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ судовий наказ був повернутий стягувачу без виконання на підставі п. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови) (а. с. 41). Стягнута за судовим наказом заборгованість відповідачем не погашена.

З наданого позивачем уточненого (з урахуванням стягнутих за наказом сум) розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26 квітня 2013 року заборгованість ОСОБА_6 за процентами за користування кредитом складає 13 550 грн 11 коп.; по оплаті комісії - 1 049 грн 30 коп.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Крім цього ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України, а матеріали справи наказного провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь банку заборгованості за вищевказаним кредитним договором містять Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), у яких відсутні положення про збільшення строку позовної давності до п'яти років. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались.

До позовної заяви позивачем були надані Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 5-14), тоді як на час укладання сторонами кредитного договору організаційно-правовою формою позивача було закрите акціонерне товариство. Згодом позивачем були надані інші Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких зазначено про встановлення терміну позовної давності у 5 років (а. с. 42-49).

Зазначені умови не містять дати їх затвердження та періоду їх чинності. Разом з тим з матеріалів наказного провадження вбачається, що звертаючись у травні 2008 року до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за даним кредитним договором, позивачем були надані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), які не містять умови про збільшення позовної давності. Крім того, вони не містять умови про стягнення штрафу - фіксованої частини та процентної складової (а. с. 56-58). Заява позивача про видачу судового наказу також не містить вимоги про стягнення штрафу (а. с. 54).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин (а. с. 51-53).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У кредитному договорі, що був укладений сторонами, строк виконання зобов'язання чітко визначений: строк сплати щомісячних фіксованих платежів - у період з 5 по 10 число місяця; строк повного погашення кредиту -20 березня 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до ОСОБА_6 20 червня 2013 року.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив передбачений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, є правильним та відповідає встановленим у справі обставинам.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана