Справа № 754/2278/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.

при секретарі - Ленській Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою суду від 11 березня 2016 року провадження в справі було відкрито.

15 червня 2016 року через канцелярію суду надійшла заява позивача про залишення позовної заяви без розгляду. Розгляд справи, призначений на 16.06.2016 року на 09.30 год. за станом здоров'я не має можливості приймати участь в судовому засіданні.

В судовому засіданні відповідачем, її представником було подане клопотання про розподіл судових витрат, в якому просили суд у разі винесення рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог позивача або у випадку закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1650 грн.

Судом були роз'яснені наслідки залишення позову без розгляду відповідно до вимог ст. 207 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно ст. 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат. В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як вбачається з Акту прийняття наданих послуг від 12.05.2016 року, який є додатком №2 до Договору №7/16 про надання послуг від 05.04.2016р., виконавець Адвокатське бюро «Гордіюк і партнери» надав, а замовник ОСОБА_2 прийняла послуги… Загальна вартість наданих послуг - 3 години вартістю 1650 грн. Замовник фактично оплатив надані послуги, що підтверджується відповідною квитанцією.

Згідно меморіального ордеру № @2PL463050 від 08.04.2016 р., квитанції «ПриватБанку» № 0.0.532572128.1 від 08.04.2016 р. ОСОБА_2 було сплачено 1650 грн. в рахунок оплати юридичних послуг по договору №7/16 про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 38, 47 Постанови Пленуму ВССУ з розгляд цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до статті 89 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат. В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що заява (клопотання) відповідача про стягнення з позивача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 1650 гривень є обґрунтованою, витрати на правому допомогу відповідача документально підтверджені, а тому підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 207, ст. 89 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 1650 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя