Справа № 462/1525/15 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/3276/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої судді Тропак О.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

за участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

03 березня 2015 року ОСОБА_3 пред»явив позов до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, покликаючись на те, що 12 липня 1986 року він одружився із ОСОБА_4 27 грудня 1990 року рішенням виконкому Залізничної районної ради м. Львова ОСОБА_4 на їхню сімю для будівництва житлового будинку була виділена земельна ділянка в селищі Білогорща площею 600 кв.м. На вказаній земельній ділянці ними за їхні спільні кошти було споруджено фундамент будинку та технічний поверх. Крім того, ними за їхні спільні кошти третього липня 2004 року було куплено житловий будинок № 14 в селі Стоділки, Городоцького району, Львівської області, який було оформлено на відповідачку ОСОБА_4 Оскільки у позивача ОСОБА_3 не склались нормальні сімейні відносини із відповідачкою ОСОБА_4, відтак, остаточно просив суд визнати житловий будинок № 14 в селі Стоділки, Городоцького району, Львівської області спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 його ідеальну частку; визнати будівельні матеріали, які знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку в селі Білогорща спільною власністю подружжя та визнати за ним право власності на їх половину.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано належним на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: житловий будинок № 14 по вул. Яблунева в с. Стоділки Городоцького району, Львівської області; будівельні матеріали , які знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку в с. Білогорща м. Львова; розділено майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділивши в приватну власність ОСОБА_3: 1/2 частину житлового будинку, № 14 по вул. Яблунева в с. Стоділки Городоцького району, Львівської області та 1/2 частину будівельних матеріалів в незавершеному будівництвом житловому будинку в с. Білогорща м. Львова. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, яким за позивачем не визнано право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, а виділено в його приватну власність 1/2 частину житлового будинку, позивачем не оскаржено.

На вищезазначене рішення подано апеляційну скаргу відповідачем - ОСОБА_4»ю Василівною, яка вважає, що судом не було встановлено наявність та вартість, будівельних матеріалів, не було встановлено саме обсягу спільно нажитого майна,це стосується як будівельних матеріалів так і будинку. Позивач не надав належних доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування тих обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині визнання права власності на будівельні матеріали. Щодо поділу будинку в селі Стоділки, відповідачка зазначає, що дане майно було придбане у шлюбі, але не за спільні кошти сімї, а за її особисті кошти. З урахуванням наведеного просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з наступних мотивів.

Згідно наявних у справі доказів, а саме договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Яблуневій в с. Стоділки Городоцького району Львівської області (а.с. 48), цей житловий будинок було придбано 23 липня 2004 року.

У відповідності до положень ст. 60 СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів, в підтвердження, встановлених ст. 57 СК України обставин, які б давали підстави для висновку, що цей будинок є об»єктом права особистої приватної власності відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно визнав житловий будинок в с. Стоділки спільним майном подружжя та при поділі цього об»єкту , правильно виходив з принципу рівності часток майна дружини та чоловіка.

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині визнання спільним майном подружжя будівельних матеріалів та в частині поділу будівельних матеріалів , з огляду на наступне.

У відповідності до першого речення ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобв»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На противагу цьому , позивачем не було надано доказів, на підставі яких можна було б встановити, що під час перебування в шлюбі з відповідачем, ними було спільно придбано будівельні матеріали, які були вкладені в будівництво житлового будинку в с. Білогорща в м. Львові, не було зазначено: обсягу цього майна, найменувань будівельних матеріалів і конструкцій їх кількості, розмірів, тобто не було вказано ідентифікуючих ознак будівельних матеріалів, як не було зазначено, і конкретної адреси (місцезнаходження) спірних будівельних матеріалів. Відтак, задоволивши позовні вимоги в частині визнання належним на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівельних матеріалів , які знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку в с. Білогорща м. Львова; та виділивши в приватну власність ОСОБА_3 1/2 частину будівельних матеріалів в незавершеному будівництвом житловому будинку в с. Білогорща м. Львова, суд першої інстанції фактично поділив майно, наявність якого грунтується на припущеннях.

Судом апеляційної інстанції двічі у двох судових засіданнях було роз»яснено позивачеві зміст ст. 10 ЦПК України та запропоновано надати суду докази, підтверджуючі наявність будівельних матеріалів і конструкцій, їх найменування, кількість, місцезнаходження, час придбання, щоб можна було з»ясувати чи ці будівельні матеріали були придбані під час шлюбу, однак, позивач відмовився надати такі докази, покликаючись на те, що всі документи, підтверджуючі придбання будівельних матеріалів знаходяться у відповідача, і крім цього, стверджуючи, що він не вважає необхідним подавати будь-які докази, так як погоджується з рішенням суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення щодо будівельних матеріалів, судом першої інстанції були порушені засади змагальності сторін і не було дотримано принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині визнання належним на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівельних матеріалів, які знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку в с. Білогорща м. Львова, та в частині розділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділивши в приватну власність ОСОБА_3 1/2 частину будівельних матеріалів в незавершеному будівництвом житловому будинку в с. Білогорща м. Львова, скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вищезазначених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 14 березня 2016 рокув частині визнання належним на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівельних матеріалів, які знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку в с. Білогорща м. Львова, та в частині розділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділивши в приватну власність ОСОБА_3 1/2 частину будівельних матеріалів в незавершеному будівництвом житловому будинку в с. Білогорща м. Львова скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання будівельних матеріалів, які знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку в селі Білогорща м. Львова спільною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів які знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку в селі Білогорща м. Львова відмовити.

В решті рішення Городоцького районного суду Львівської області від 14 березня 2016 рокузалишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_5