У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 липня 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЄвтушенко О.І., суддів: Завгородньої І.М., Кадєтової О.В.,Парінової І.К., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції, районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції, треті особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіс-К», про зняття арешту із заставного майна, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіс-К» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року, в с т а н о в и л а: У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 27 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ML-800/078/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 201 926 гривень 03 копійки. На забезпечення виконання зобов'язань 27 грудня 2007 року між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки № PML-800/078/2007, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. за реєстраційним № 3443, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав банку нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку площею 0,12 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Не маючи змоги належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором, відповідач надав згоду на добровільну реалізацію предмета іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитом, яка станом на 25 лютого 2015 року складала 6 230 226 гривень 47 копійок. Постановою державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про відкриття виконавчого провадження від 02 березня 2011 року по ВП № 24847879 з примусового виконання виконавчого листа № 2-8180, виданого 06 грудня 2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_6 на користь банку боргу в сумі 68 827 гривень 56 копійок, який в подальшому було змінено постановою про зняття арешту від 10 серпня 2011 року по ВП № 24847879, а саме: зято арешт з частини майна, що належить ОСОБА_6 (дві земельні ділянки площею 1,2726 га та 5,1774 га, що розташовані на території Баранинської сільської ради, урочище «Золота гірка»). Постановою державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження від 11 липня 2011 року по ВП № 26971827 з примусового виконання виконавчого напису № 436, виданого 19 травня 2011 року приватним нотаріусом Житко О.І., про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Оптіс-К» боргу в сумі 81 200 гривень. Постановою державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 22 серпня 2011 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження по ВП № 28062247 з примусового виконання виконавчого напису № 671, виданого 03 серпня 2011 року приватним нотаріусом Житко О.І., про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Оптіс-К» боргу в сумі 44 000 гривень. Постановою державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 09 листопада 2011 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження по ВП № 29712348 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2270/2011, виданого 07 вересня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з відповідача на користь банку боргу в сумі 34 408 гривень 36 копійок. Постановою державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 01 лютого 2012 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження по ВП № 30793790 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4145, виданого 01 грудня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з відповідача на користь банку боргу в сумі 876 488 гривень 43 копійки. Постановою державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 15 березня 2013 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження по ВП № 37007236 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1106/11, виданого 20 серпня 2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 2 612 951 гривня 70 копійок. Постановою державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 01 квітня 2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження по ВП № 42268130 з примусового виконання виконавчого напису № 671, виданого 03 серпня 2011 року приватним нотаріусом Житко О.І., про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Оптіс-К» боргу в сумі 40 000 гривень. Постановою державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 01 квітня 2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження по ВП № 42268332 з примусового виконання виконавчого напису № 436, виданого 19 травня 2011 року приватним нотаріусом Житко О.І., про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Оптіс-К» боргу в сумі 80 000 гривень. Постановою державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження від 01 квітня 2014 року по ВП № 42267973 з примусового виконання виконавчого напису № 220, виданого 22 березня 2012 року приватним нотаріусом Житко О.І., про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Оптіс-К» боргу в сумі 68 289 гривень 73 копійок. Посилаючись на неможливість використання права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника, у тому числі і на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, позивач просив суд зняти всі арешти із житлового будинку та земельної ділянки площею 0,12 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належать на праві власності ОСОБА_6 Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року, позов задоволено. Знято з-під арешту, накладеними державними виконавцями на підставі постанов від 02 березня 2011 року ВП № 24847879; від 09 листопада 2011 року ВП № 29712348; від 01 лютого 2012 року ВП № 30793790; від 11 липня 2011 року ВП № 26971827; від 22 серпня 2011 року ВП № 28062247; від 15 березня 2013 року ВП № 37007236; від 01 квітня 2014 року ВП № 42268130; від 01 квітня 2014 року ВП № 42268332; від 01 квітня 2014 року ВП № 42267973, належного на праві власності ОСОБА_6, а саме: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,12 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. У касаційній скарзі ТОВ «Оптіс-К» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання обтяжувач має право одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження, та врахувавши, що арешти, накладені постановами державних виконавців РВ ДВС Ужгородського МРУЮ, перешкоджають банку у реалізації своїх прав, як іпотекодержателя спірного майна, яке є предметом іпотеки, та порушують інтереси банку як кредитора в частині погашення заборгованості за кредитним договором, дійшов висновку про задоволення позову. Проте з такимивисновками судівпогодитись не можна. За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають. Судами встановлено, що 27 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ML-800/078/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 201 926 гривень 03 копійки. На забезпечення виконання зобов'язань 27 грудня 2007 року між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки № PML-800/078/2007, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. за реєстраційним № 3443, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав банку нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку площею 0,12 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Неможливість використання права на звернення стягнення на предмет іпотеки позивач обґрунтовував накладенням арешту на підставі постанов державних виконавців на все рухоме та нерухоме майно боржника, у тому числі і на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку. Так, за змістом ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ст. 130 ЦПК при проведенні попереднього судового засідання, а якщо воно не проводиться, то при підготовці справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з'ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зокрема, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов'язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно. Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості станом на 25 лютого 2015 року (а. с. 13), який не містить детальної інформації щодо заборгованості, що було залишено поза увагою суду першої інстанції, оскільки при розгляді позову про зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК) (п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Крім того, заперечуючи проти позову, ТОВ «Оптіс-К» зазначало, що до вимог про звільнення майна з-під арешту поширюються загальні положення про позовну давність, передбачені ст. 257 ЦК України. Посилаючись на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Оптіс-К» про стягнення заборгованості винесена 09 червня 2011 року, а постановою державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 09 листопада 2011 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження по ВП № 29712348 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2270/2011, виданого 07 вересня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з відповідача на користь банку боргу в сумі 34 408 гривень 36 копійок, однак позивач звернувся до суду з позовом у березні 2015 року, у зв'язку із чим просив суд застосувати строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як роз'яснено у п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», на позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна. У разі пред'явлення позову про зняття арешту з майна з пропущенням установленого законом строку на заявлення таких вимог, поважність причин пропущення позовної давності та наслідки цього необхідно вирішувати в установленому законом порядку (ст. 267 ЦК). Вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення ст. 10 ЦПК України не вирішив питання про прийняття чи відхилення клопотання ТОВ «Оптіс-К» про застосування строків позовної давності, заявлене ним під час розгляду справи. Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції залишив поза увагою, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2010 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_6 та дружиною відповідача - ОСОБА_8, на підставі якої передано у приватну власність останній житловий будинок та земельну ділянку площею 0,12 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (які є предметом іпотеки) (а. с. 48), у зв'язку з чим не з'ясував питання про залучення її до участі у справі. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані положення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіс-К» задовольнити частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.І. Євтушенко Судді: І.М. Завгородня О.В. Кадєтова І.К. Парінова О.М. Ситнік