Справа № 289/300/16-ц
Номер провадження 2/289/342/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016 року м.Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

при секретарі Галькевич Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 та її представника Денисенко М.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх його доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що на теперішній час між сторонами шлюбні відносини припинені, діти проживають разом з ОСОБА_1, яка опікується ними, а відповідач являється батьком вказаних дітей і зобов'язаний приймати участь в їх утриманні, він є працездатною особою, працює і має можливість сплачувати аліменти.

Відповідач в зустрічній позовній заяві просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей з батьком, тобто з ним, так як він проходить службу в Радомишльському відділенні ГУ у Житомирській області на посаді заступника начальника відділення, має в декілька разів більший заробіток ніж у позивача, має квартиру та батьків, які зможуть приділяти увагу дітям. В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надав заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку із зайнятістю його представника.

Представник відповідача також надав заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку з участю у розгляді справи у апеляційному суді.

Розглянувши заявлені вимоги про відкладення справи суд прийшов до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про стягнення аліментів - одного місяця. Провадження в зазначеній справі відкрито 23.02.2016. У відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним ОСОБА_3 було достатньо часу і можливостей прибути в судове засідання і надати свої пояснення, але своїм правом він не скористався, жодного разу в судові засідання не з'являвся. Про призначення справи на 09.06.2016 представник ОСОБА_6 був повідомлений завчасно - 22.04.2016 (а.с.77), при вирішенні питання наступної дати слухання справи про свою зайнятість в іншій справі суд не повідомляв, таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки та недоцільності відкладення розгляду справи.

В попередньому судовому засіданні та судовому засіданні 22.04.2016 представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 заявлені вимоги не визнав. Зазначив, що його довіритель здатен надати своїм дітям не менше уваги, піклування і любові, ніж позивач, оскільки він любить своїх дітей і буде піклуватися про них не гірше матері ОСОБА_1.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник зустрічні позовні вимоги не визнали та просять відмовити в їх задоволенні. Крім того зазначили, що ситуація, яка склалася між сторонами, негативно вплинула на здоров'я дочки ОСОБА_4, у якої виявлено діагноз неврозоподібний стан.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.05.2006 (а.с.8).

Під час шлюбу у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).

Судом встановлено, що, після припинення спільного проживання, між батьками дітей склались неприязні, загострені відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям так і обставини, що пов'язані із вихованням дітей, їх місцем проживання. Сторони проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти.

Згідно наданих довідок та консультативного висновку спеціаліста, старша донька сторін ОСОБА_4, 2007 року народження хворіє, діагноз - неврозоподібний стан. Безспірним залишається той факт, що діти є найбільш вразливою стороною в будь-яких конфліктних сімейних правовідносинах, і саме на їх долю випадає найбільше страждань та втрат.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 проходить службу в Радомишльському ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, отримує стабільну заробітну плату, позитивно характеризуються, має власну квартиру, в якій зареєстровані сторони та їх діти (а.с.10-11,69-71).

Із висновку органу опіки та піклування вбачається, що ОСОБА_1 також працевлаштована, працює на посаді сестри медичної терапевтичного відділення Радомишльської ЦРЛ.

Під час судового розгляду в судовому засіданні була допитана як свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що сім'ю ОСОБА_1 вона знає добре, так як мешкають по сусідству і мають добрі стосунки із позивачем. Характеризує позивача ОСОБА_1 лише з позитивної сторони, як люблячу і турботливу матір. Діти завжди доглянуті, охайні та виховані, весь свій вільний час мама приділяє дітям. Відповідач також добре ставиться до своїх дітей, однак останнім часом стали помітними зміни в стосунках між сторонами, відповідач майже не приділяв дітям уваги, додому часто повертався дуже пізно - за північ, неодноразово позивач ОСОБА_1 переховувалася в неї, бо відповідач ОСОБА_3 «піднімав на жінку руку», навіть помічала на ній синці.

Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.05.2016, орган опіки та піклування вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з мамою (а.с.79-80).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

У відповідності до положень ст.ст. 141, 157 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В поясненнях та письмових доказах, наданих відповідачем та його представником суд не вбачає жодної виняткової обставини для розлучення малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з їх матір'ю ОСОБА_1.

Щодо посилань відповідача про його перевагу в матеріально-побутовому стані, як на підставу передачі йому дітей на виховання, суд зазначає, що ця обставина не є вирішальною умовою передачі йому дітей, а враховується разом з іншими обставини, що мають істотне значення при визначенні місця проживання дітей.

Суд бере до уваги той факт, що в характеристиці ОСОБА_3 акцентується увага на його заслуги по службі, його прив'язаність та відповідальність у виконанні службових обов'язків, навіть «не рахується з особистим часом», а із наявних у справі доказів та показань свідка акцентується увага саме на відносинах матері ОСОБА_1 з дітьми, її участі у їх вихованні та відповідальності за їх розвиток.

Враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (принцип 6), суд дійшов висновку про відсутність виняткових підстав для розлучення дітей з матір'ю, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з нею та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Судом встановлено, що необхідний догляд та умови для нормального розвитку дітей будуть створені лише при проживанні їх з матір'ю ОСОБА_1, яка повністю здатна забезпечити дітям виховання в атмосфері любові, моральних цінностей та поваги до прав дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, беручи до уваги, що обов'язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, з метою забезпечення нормального догляду за дитиною, враховуючи, що відповідач працездатний, працевлаштований, отримує заробітну плату,інших утриманців немає, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів доходу, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття.

Судом не береться до уваги посилання представника відповідача на те, що на даний час відповідачем оспорюється рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з матір'ю, так як ця обставина не підтверджена належними доказами і крім того вона не є перешкодою для вирішення спору щодо стягнення аліментів на утримання дітей. Суд враховує те, що розгляд справи по оспорюванню висновку може продовжуватись тривалий час (із врахуванням суб'єктивних та об'єктивних обставин, можливості оскарження рішення суду), а утримання дітей та забезпечення їх самим необхідним відкласти не можливо.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вважає, що із відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, в порядку, передбаченому ст.ст. 81, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» - 551,20 грн., а на користь позивача, в порядку передбаченому ст. 84 ЦПК України - понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 200,00 грн.

Повноваження представника позивача адвоката Денисенко М.В. підтвердженні договором про надання правової допомоги від 18.03.2016, квитанцією про сплату послуг у сумі 1200 грн. (а.с. 43,99).

Згідно ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25 грудня 2015 р. мінімальний розмір заробітної плати встановлено 1378 грн.

Враховуючи, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й при виконанні окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями, а також для надання правової допомоги вчиняються й інші дії, необхідні для розгляду справи, понесені витрати в сумі 1 200,00 грн. підтверджуються квитанціями адвоката, а витрачений час на надання ним правової допомоги підтверджується журналами судового засідання.

Посилання представника відповідача на звільнення його довірителя від сплати судового збору як учасника бойових дій суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема учасники бойових дій - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Аналогічні вимоги визначені і в ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни), звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту. У даному випадку, не вбачається захисту порушеного права ОСОБА_3 як учасника бойових дій.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, ст.ст. 180-183 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини, затвердженою Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Дітей - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на подальшому вихованні матері - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду - з 10.02.2016 і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком - ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, судові витрати у розмірі 1 200,00 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.06.2016.

Суддя Н.С. Сіренко