Справа № 278/631/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 червня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Зубчук І.В.
секретаря с/з ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи Житомирського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №92, що розташований по вул.Пухтаєвича в с.Ліщин Житомирського району Житомирської області. В даному житловому будинку зареєстрований колишній зять позивача ОСОБА_3, який не проживає в ньому протягом трьох років.
З вищезазначеного видно, що особа добровільно виписатися з житлового приміщення відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позов з підстав зазначених в ньому.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав лист про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову.
Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Правовідносини між сторонами регулюються ст.41 Конституцій України, ст.ст. 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, чинними на день їх виникнення.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку №92, що розташований по вул.Пухтаєвича в с.Ліщин Житомирського району Житомирської області (а.с.2-3).
Згідно довідки виконавчого комітету Ліщинської сільської ради Житомирського району №242 від 02 березня 2016 року в житловому будинку №92, що розташований по вул.Пухтаєвича в с.Ліщин Житомирського району Житомирської області зареєстровані: власник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, колишній зять ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.8).
Факт не проживання відповідача в спірному будинку стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання виконавчого комітету Ліщинської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 04 березня 2016 року, який приймається як достовірний доказ (а.с.9).
Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право власності є непорушним.
Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення, тощо.
З огляду на це вирішення питання зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11).
Таким чином, права позивача порушені та підлягають захисту.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218, 224 ЦПК України, ст. 41 Конституцій України, ст.ст. 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» із змінами та доповненнями, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком №92, що розташована по вул.Пухтаєвича, в с.Ліщин Житомирського району Житомирської області.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. В. Зубчук