Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Малютинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_4, правонаступником прав та обов'язків якої є ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, скасування реєстрації в базі даних державного земельного кадастру, визнання недійсним витягу з державного земельного кадастру, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно

за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1993 року, укладеного між ним та ОСОБА_7, він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,12 га, яка перейшла до нього відповідно до вимог ст. 30 ЗК України 1990 року. Вказані обставини встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року.

Зазначав, що рішенням Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12 липня 2003 року йому надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 0,12 га, а рішенням сільської ради від 19 лютого 2011 року йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на вказану земельну ділянку. Однак ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як суміжні землекористувачі намагаються за рахунок належної йому земельної ділянки незаконно збільшити свої ділянки безоплатною приватизацією. Так, рішенням Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 грудня 2010 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованого у АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,19 га, незважаючи на відсутність у ОСОБА_4 правовстановлюючих документів щодо користування нею чи попереднім власником жилого будинку цією земельною ділянкою. Площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_6, у 2002 році була збільшена з 0,02 га до 0,0277 га за рахунок належної йому земельної ділянки за відсутності будь-яких підстав. Тому рішення Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09 березня 2002 року про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,277 га порушує чинні на той час ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, що встановлено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року.

За таких обставин, оскільки вказаними рішеннями сільської ради порушені його законні права землекористувача та права на набуття земельної ділянки у приватну власність, позивач просив визнати вищевказані рішення Малютянської сільської ради від 13 грудня 2010 року та від 09 березня 2002 року недійсними; скасувати реєстрацію земельної ділянки площею 0,1641 га на ім'я ОСОБА_4 та земельної ділянки площею 0,0277 га на ім'я ОСОБА_6; визнати витяг з державного земельного кадастру, виданий ОСОБА_6 щодо вказаної земельної ділянки та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 14 вересня 2013 року про право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень недійсними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2013 року позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення II сесії VI скликання Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 грудня 2010 року № 21/25 «Про надання ОСОБА_4дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_2.

Визнано недійсним рішення ХVІІІ сесії Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області XXIII скликання від 09 березня 2002 року «Про надання земельних ділянок у приватну власність» в частині надання безкоштовно в приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 у розмірі 0,0277 га.

Скасовано реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру на ім'я ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1641 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1.

Скасовано реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру на ім'я ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0277 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, НОМЕР_4, видане 14 вересня 2013 року Державним реєстратором БілоусН.В. Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0277 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 5885209 від 14 вересня 2013 року.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Апеляційним судом справа розглядалася неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року залишено без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2013 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,12 га. Вказаний будинок перейшов у власність ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1993 року, укладеного з ОСОБА_7, яка набула право власності на вказаний будинок у порядку спадкування після ОСОБА_9 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 1993 року.

Рішенням VII сесії ХХІV скликання Малютянської сільської ради від 12 липня 2003 року ОСОБА_3 було надано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 0,12 га. Рішенням ІV сесії VІ скликання Малютянської сільської ради від 19 лютого 2011 року № 41/79 йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого за вищевказаною адресою, орієнтовною площею 0,12 га.

У погосподарській книзі та земельно-кадастровій книзі Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області містяться записи про те, що за належним попередньому власнику ОСОБА_9 будинком рахувалась земельна ділянка площею 0,14 га, а після 1990 року - 0,12 га.

Згідно записів у земельно-шнуровій книзі Малютянської сільської ради за будинком АДРЕСА_2 рахувалась земельна ділянка площею 0,10 га.

Рішенням ІІ сесії VІ скликання Малютянської сільської ради від 13 грудня 2010 року № 21/25 ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого в АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,19 га.

Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_2 розробленою Києво-Святошинським районним відділом Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України згідно з договором від 25 січня 2011 року і прийнятою замовником 26 січня 2011 року, загальна площа земельної ділянки становить 0,1641 га.

Згідно з наказом по ВО «Кристал» від 08 лютого 1988 року № 8 ОСОБА_10 виділено земельну ділянку площею 0,02 га з присадибної ділянки ОСОБА_9, розташованої по АДРЕСА_1, а також даними земельно-шнурової книги та погосподарської книги Малютянської сільської ради за будинком ОСОБА_10 рахувалась земельна ділянка площею 0,02 га.

За договором дарування від 04 січня 2002 року ОСОБА_10 подарував ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_3, що належав дарувальнику на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Малютянської сільської ради 10 листопада 1994 року.

Рішенням ХVІІІ сесії Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області XXIII скликання від 09 березня 2002 року «Про надання земельних ділянок у приватну власність» надано безкоштовно в приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 у розмірі 0, 0277 га.ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку зареєструвала у встановленому законом порядку та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 від 14 вересня 2013 року.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року, на відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України).

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

За змістом п. «а» ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч. 5 ст. 116 ЗК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що земельні ділянки перейшли у користування ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 внаслідок набуття ними права власності на нерухомість, що розташовується на цих земельних ділянках, у тих розмірах, які мали на встановлених законом підставах попередні користувачі землі, тобто 0,12 га, 0,10 га та 0, 02 га відповідно. У зв'язку з цим суди дійшли висновку про те, що безоплатна передача земельних ділянок у власність відповідачів у розмірах понад 0,10 га та 0, 02 га (які вони мають на підставі норм ст. 120 ЗК України) за рахунок земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку ОСОБА_3 та перейшла у його користування від попереднього власника будинку, позбавляє позивача використати право на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га під будинком АДРЕСА_1 Київської області.

Повністю із такими висновками погодитися не можна.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог, дотримання строків звернення до суду за захистом порушених прав тощо.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Висновки судів про порушення прав ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,12 га ґрунтуються на даних зведеного кадастрового плану земельних ділянок АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 215, Т. 2, а. с. 46, 58). Разом з тим, у змісті оскаржуваних судових рішень відсутні висновки щодо оцінки вказаного документа у порядку ст. 212 ЦПК України за належністю та допустимістю (чи ґрунтуються дані зведеного кадастрового плану на офіційних джерелах інформації про розміри земельних ділянок; ким та на чию вимогу вказаний документ сформовано). Судами не встановлено, чи може зведений кадастровий план достовірно підтверджувати обставини про те, що земельна ділянка ОСОБА_3 під будинком АДРЕСА_1 площею 0,12 га зменшилася у розмірах до 0,09 га, та що таке зменшення відбулося саме у зв'язку із захопленням спірної площі відповідачами.

Крім того, висновок судів про те, що суду не надано акт на зберігання межових знаків та установлення і погодження меж землекористування по АДРЕСА_2 із підписом ОСОБА_3, не узгоджується із матеріалами справи, оскільки вказаний акт наявний у справі (Т. 1, а. с. 238, 286, Т. 2, а. с. 73) та не досліджений судами у взаємозв'язку з іншими доказами.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Строки давності застосовуються судом за заявою сторони спору у разі обґрунтованості позову, що внаслідок порушення судами процесуального закону у справі не перевірена, а тому доводи про застосування наслідків спливу позовної давності підлягають врахуванню за нового розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 рокускасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко