АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5425/16 Справа № 201/4787/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комунального підприємства "Жилсервіс-5" Дніпропетровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Жилсервіс-5" Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до КП «Жилсервіс -5» було задоволено частково та стягнуто з відповідача на її користь заробітну плату в розмірі 776,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 06 липня 2015 року в розмірі 64439,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. Згодом, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, апеляційну скаргу позивача було частково задоволено та збільшено суму стягнутих коштів з 6439,20 грн. до 7933,92 грн., а також, було змінено рішення Жовтневого районного суду від 15 липня 2015 року в частині інших позовних вимог ОСОБА_2 Проте, КП «Жилсервіс-5» виконав рішення суду лише 30 березня 2016 року, тобто день фактичного погашення заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі становить 30 березня 2016 року. А тому, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 липня 2015 року по 30 березня 2016 року, який відповідачем не оплачено, становить суму у розмірі 30743,94 грн. (165,29 грн. ? 186 днів/середньоденна заробітна плата ? кількість робочих днів протягом вказаного періоду = 30743,94 грн.)

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд, з урахуванням всіх уточнень, стягнути з КП «Жилсервіс-5» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 07 липня 2015 року по 30 березня 2016 року в розмірі 30743,94 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково та стягнуто з КП «Жилсервіс 5» ДМР на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26 січня 2016 року по 30 березня 2016 року у сумі 7603,34 грн., а також, стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В частині інших позовних вимог відмовлено, з чим ОСОБА_3 не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, не погодившись із вказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року, КП «Жилсервіс 5» теж подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В своїх апеляційних скаргах сторони посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, проте, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2016 року по цивільній справі №201/9999/15-ц за позовом ОСОБА_2 до КП «Жилсервіс 5» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди, судом встановлені наступні факти, які у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦК України не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Наказом №28-К від 16 грудня 2014 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду юриста 1 категорії в КП «Жилсервіс 5».

Наказом про надання додаткової оплачуваної відпустки згідно довідки-виклику ОСОБА_2 було надано додаткову навчальну відпустку з 16 лютого 2015 року по 30 березня 2015 року.

21 квітня 2015 року, наказом №40-к ОСОБА_2 звільнено згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, але остаточного розрахунку по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі з позивачем проведено не було.

Довідками про заборгованість з заробітної плати від 23 квітня 2015 року та 24 квітня 2015 року визначено, що заборгованість КП «Жилсервіс 5» перед ОСОБА_2 становить грудень 2014 року 2343,67 грн., а січень квітень 2015 року 8743,28 грн.

23 червня 2015 року на картку позивача КП «Жилсервіс 5» перерахував зарплату в розмірі 7966,48 грн. та 30 червня 2015 року в розмірі 2343,67 грн., що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2

15 липня 2015 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто з КП «Жилсервіс 5» на користь позивача заробітну плату в розмірі 776,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 06 липня 2015 року в розмірі 64439,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн.

26 січня 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року було частково задоволено та змінено оскаржуване рішення в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме збільшено суму стягнутих коштів з 6439,20 грн. на 7933,92 грн.

30 березня 2016 року постановою державного виконавця Кіровського відділу ДВС ДМУЮ ОСОБА_4 було закрито виконавче провадження примусового виконання виконавчого листа №201/9999/15-ц, виданого 23 лютого 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, у звязку з повним виконанням КП «Жилсервіс 5» виконавчого документа.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями ЦК України, КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та виходив з того, що оскільки заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року оскаржувалось в апеляційному порядку і набуло законної сили лише після розгляду апеляційною інстанцією 26 січня 2016 року, то і стягнення заборгованості допущеної відповідачем підлягає лише за період з 26 січня 2016 року по 30 березня 2016 року, тобто з моменту ухвалення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області до моменту виконання КП «Жилсервіс 5» своїх зобовязань.

В апеляційних скаргах сторони посилаються на порушення норм процесуального та матеріального права, зокрема, на неповне зясування обставин справи, що призвело до незаконного і необґрунтованого ухвалення рішення.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі посилається, зокрема на прострочення КП «Жилсервіс 5» виконання рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року понад 1 рік, якими позовні вимоги щодо стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку підтримані та задоволені.

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення з відповідача заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку в період з 07 липня 2015 року по 30 березня 2016 року у розмірі 30743,94 грн., так як відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що й було зроблено КП «Жилсервіс 5» в примусовому порядку на підставі виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року не могло бути виконано КП «Жилсервіс 5» в негайному порядку, у звязку із оскарженням його в апеляційній інстанції.

Оскільки після ухвалення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року зобовязання відповідачем були виконані лише 30 червня 2016 року, то висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення заборгованості в період з 26 січня 2016 року по 30 березня 2016 року є цілком обгрнутовані.

Щодо апеляційної скарги відповідача, то КП «Жилсервіс 5» зазначає про повну виплату заборгованості середньої заробітної плати за час затримки розрахунку на користь ОСОБА_2, що підтверджується постановою ДВ Кіровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 від 30 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження у звязку із виконанням виконавчого документа виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі №201/9999/15-ц.

Доводи щодо відсутності прострочення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, через відсутність звернення позивача до КП «Жилсервіс 5», також не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією до уваги з огляду на положення ст. 124 Конституції України, відповідно до якої виконання рішення суду є невідємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 2 ст. 368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист, що й було зроблено Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_2 з метою звернення до органів ВДВС ДМУЮ.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційних скаргах доводи сторін не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилсервіс-5" Дніпропетровської міської ради відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5