Номер провадження: 22-ц/785/3020/16
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти договір про відшкодування втрат та стягнення плати за фактичне використання земельної ділянки у розмірі 15 688,53 гривень, -

встановила:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачки, який було уточнено, та просив зобов'язати ОСОБА_2 укласти із Бритівською сільською радою договір про відшкодування втрат від недоотриманих коштів за фактичне використання земельної ділянки, загальною площею 0,23 га, яка розташована по АДРЕСА_1 за період користування з 2013 року по 2015 рік та стягнути з неї плату у розмірі 19 396,20 гривень (а. с. 1-5, 76-77).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що рішенням Бритівської сільської ради від 22.08.2012 року за № 382-VІ ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,23 га., яка розташована на території Бритівської сільської ради, в межах населеного пункту, в АДРЕСА_1, на умовах довгострокової оренди строком на 49 років, для обслуговування будівлі гаражів, які належать відповідачці на праві приватної власності. 22.03.2012 року між Бритівською сільською радою та відповідачем було укладено Угоду про добровільне внесення плати за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету Бритівської сільської ради до укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності Бритівської сільської ради. Відповідачка свої зобов'язання до цього часу не виконує, плату за землю не вносить та офіційно відмовляється від укладення угоди, займає та користується землею, за період користування землею з 2013 року по 2015 рік сума боргу склала 19 396,20 гривень.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року в задоволенні позову Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області відмовлено (а. с. 115-117).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення, ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 121-124).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Із земель державної або комунальної власності громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗКУ).

Статтею 125 ЗКУ встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, які посвідчуються згідно зі статтею 126 ЗКУ державними актами або договорами оренди землі.

Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 ЗКУ).

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Частиною першою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини перша, друга статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 13, частини першої статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, рішенням Бритівської сільської ради від 22.08.2012 року за № 382-VІ відповідачці ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,23 га., яка розташована на території Бритівської сільської ради, в межах населеного пункту, в АДРЕСА_1, на умовах довгострокової оренди строком на 49 років, для обслуговування будівлі гаражів, які належать відповідачці на праві приватної власності (а. с. 153).

22.03.2012 року між Бритівською сільською радою та відповідачем було укладено Угоду про добровільне внесення плати за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району до укладення договору оренди земельної ділянки. Підставою для укладення даної угоди стало рішення Бритівської сільської ради від 23.03.2011 року № 60-VІ та те, що земельна ділянка займана нерухомим майно відповідачки перебуває у комунальній власності Бритівської сільської ради та є одним із основних джерел надходжень до місцевого бюджету села. З метою недопущення бюджетних втрат добровільно між сторонами було укладено вказану Угоду, згідно якої ОСОБА_2, як власник нерухомого майна є платником, а Бритівська сільська рада - одержувачем плати за землю (а. с. 24).

Відповідно до вимог ст. ст. 122-124 Земельного кодексу України сільські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель державної або комунальної власності відповідних територіальних громад на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання представника Бритівської сільської ради у своєму позові на те, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Бритівської сільської ради є недоведеним, оскільки представником позивача не надано жодного належного доказу на підтвердження цього факту, крім цього вказані відомості відсутні в Держгеокадастрі.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

З листа голови Бритівської сільської ради від 15.10.2014 року за № 804 на ім'я голови СВК ім. Кутузова вбачається, що на території с. Бритівка розташована земельна ділянка, загальною площею 3,62 га (колишні майстерні, господарські будівлі та двори), які згідно державної статистичної звітності по формі 2-зем, 6-зем враховуються як землі колективної власності колишнього КСП ім. Кутузова (а. с. 64).

Позивачу необхідно відрізняти випадки фактичного безпідставного використання земельної ділянки від використання земельної ділянки під набутою будівлею (спорудою) без оформлення права на земельну ділянку. У даній ситуації слід виходити із того, що право на земельну ділянку в силу положень ст. 120 ЗКУ в більшості випадків виникло автоматично, незалежно від його оформлення за правилами ст. ст. 125, 126 ЗКУ. Такий висновок підтверджується і п. 286.1 ст. 286 ПКУ, який передбачає нарахування земельного податку суб'єктам права спільної власності на будівлю пропорційно їх часткам, абстрагуючись, таким чином, від питання про оформлення права на земельну ділянку. Застосування цього підходу призводить до висновку, що якщо будівля перебуває у чиїйсь власності - власник має сплачувати всю суму податку з відповідної ділянки.

Управління у сфері оцінки земельних ділянок здійснює Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

З метою отримання інформації щодо розміру нормативної грошової оцінки землі та рішень міських рад, якими затверджена технічна документація необхідно звернутись до відповідних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з пп. 12.3.5, пп. 12.5 ст. 12 ПКУ у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами ПКУ, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього ПКУ із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Проте, Бритівською сільської радою не дотримана процедура визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Зі змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України випливає, що доказами є відомості про факти, що цікавлять суд, на підставі яких він встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, твердження представника позивача про те, що ОСОБА_2 зобов'язувалась протягом шести місяців завершити розробку та погодження землевпорядної документації, але зволікає з поданням на затвердження проекту відведення земельної ділянки, є неспроможним.

Так, в матеріалах цивільної справи є довідка фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, з якої вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться в роботі (а. с. 69).

Враховуючи вищевикладене, нарахування Бритівською сільською радою орендної плати та суми заборгованості, суперечить нормам Податкового кодексу України та чинного законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу), а договір оренди між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 не було укладено.

Вимога Бритівської сільської ради про зобов'язання ОСОБА_2. укласти із Бритівською сільською радою договір про відшкодування втрат від недоотриманих коштів за фактичне використання земельної ділянки суперечить загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (ст. 627 ЦК України).

Враховуючи те, що не доведено неправомірність дій відповідача по справі, порушення ним прав позивача та заподіяння внаслідок цього матеріальних збитків, колегія суддів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2. на користь Бритівської сільської ради плати за фактичне використання земельної ділянки у розмірі 19 396,20 гривень

Апеляційна скарга представника Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не містить доводів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко