Справа № 274/3381/15-ц
Провадження № 2/0274/147/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2016 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Щербака Д.С., за участю секретаря Поступайло Х.О., позивачки ОСОБА_1, її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Бердичівської міської ради служби у справах дітей управління у справах сім'ї, молоді та спорту про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка - ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з вказаним вище позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що її шлюб з відповідачем - ОСОБА_4 було розірвано рішенням Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області від 04.11.2009р., від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою. Крім того, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, дитиною не цікавиться. Зазначена дитина часто хворіє застудними захворюваннями, перебуває на обліку у дитячих лікарів: ортопеда, невролога, педіатра, окуліста. Для лікування та профілактики хвороб дитини, їй необхідне лікування на морі. Позивачка зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон доньки ОСОБА_13, однак відповідач відмовився надати відповідний дозвіл.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просить суд надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, на тимчасові поїздки за межі України, а саме в Чеську Республіку, без згоди та супроводу її батька - відповідача ОСОБА_4 в періоди: з 31.05.2016 року до 30.06.2016 року, з 01.08.2016 року до 14.08.2016 року, з 26.08.2016 року до 10.10.2016 року, з 15.11.2016 року до 30.11.2016 року, а також дозволити позивачці або її офіційному представникові без згоди відповідача оформити проїзний документ дитини встановленого зразка для виїзду за межі України, в тому числі будь-яких інших документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Чеської Республіки в періоди: з 31.05.2016 року до 30.06.2016 року, з 01.08.2016 року до 14.08.2016 року, з 26.08.2016 року до 10.10.2016 року, з 15.11.2016 року до 30.11.2016 року.

У судовому засіданні позивачка та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Позивачка пояснила суду, що у вересні 2015 року у її доньки ОСОБА_13 виявлено венозну ангіому в головному мозочку, в зв'язку з цим, дитина погано себе почуває, в школу не ходить, у неї виникають запаморочення, головні болі. Дитина навчається вдома за індивідуальним графіком навчання. У зв'язку із зазначеним діагнозом, позивачка неодноразово здійснювала обстеження дитини в Україні, в тому числі магнітно-резонансну томографію, проте ці обстеження та рекомендації лікарів вважає недостатніми для лікування дитини, тому має намір обстежити дитину в Чеській республіці. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханнями надати дозвіл на виїзд їх доньки ОСОБА_13 за межі України, проте, відповідач таку згоду не надав. В Чеській республіці проживає та працює батько позивачки, який має можливість забезпечити її та дитину ОСОБА_13 житлом. До того ж, позивачка отримала запрошення на обстеження вказаної дитини в приватній клініці, яка знаходиться в Чеській республіці.

Представник позивачки ОСОБА_3 пояснив, що стан здоров'я ОСОБА_13 критичний та її негайно потрібно обстежити, лікувати за межами України. Проте, відповідач не надає позивачці згоду на виїзд дитини за межі України.

На запитання суду та осіб, які беруть участь у справі, позивачка пояснила, що рекомендації лікарів щодо необхідності обстеження дитини за межами Україні, в тому числі в Чеській Республіці відсутні. Проте, позивачка вважає, що обстеження та медичне обладнання в Чеській республіці краще, ніж в Україні. Зі слів лікаря ОСОБА_7 позивачці відомо, що переїзд за межі України не становить загрози для життя і здоров'я її доньки. Мета виїзду дитини за межі України є обстеження в приватній клініці Чеської республіки за діагнозом: венозна гемангіома лівої гемісфери мозочка. Підтвердила, що відповідач дитиною не цікавиться, участі у додаткових витратах не приймає. Письмові звернення відповідача з проханням надати їй можливість пройти з ОСОБА_13 медичний огляд в Україні, позивачка залишила без задоволення. Крім того, позивачка підтвердила,що вона не зверталась з метою обстеження доньки ОСОБА_13 до одного з Exelens - центрів в Україні, який знаходиться в Ужгороді, Одесі, Дніпропетровську, Києві та Харкові.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_5 позов не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Крім того, відповідач у судовому пояснив, що не заперечує проти виїзду доньки ОСОБА_13 за межі України за умови, що він, як батько дитини, буде присутній разом з нею при переїзді за межі України до Чеської республіки, а також в Чеській Республіці при її обстеженні в Університетській лікарні Мотол - відділення для іноземних та приватних пацієнтів. Повідомив, що любить свою доньку ОСОБА_13, турбується про стан її здоров'я та разом з позивачкою має бажання підтримати їх дитину, допомогти їй при обстеженні в Чеській республіці. До того ж, відповідач бажає особисто спілкуватись з лікарями вищевказаного медичного закладу з приводу лікування дитини, оскільки позивачка у позасудовому порядку не надає йому жодних відомостей про стан здоров'я їх дитини. Також, він бажає взяти на себе всі витрати пов'язані з виїздом, обстеженням, проживанням, харчуванням та медичним страхуванням ОСОБА_13 в Чеській Республіці.

На запитання суду та осіб, які беруть участь у справі, відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу між ним та позивачкою, остання у будь-який спосіб намагається обмежити його спілкування з дитиною, забороняє йому бачитись з нею та виховувати її. У зв'язку з цим, відповідач неодноразово звертався до комісії з питань захисту прав дитини Бердичівської міської ради Житомирської області. Пояснив, що позивачка вперше звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд їх дитини за межі України з заявою від 01.12.2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_5 додатково пояснила суду, що в грудні 2015 року відповідач звернуся до суду з позовом про визначення способу його участі у вихованні ОСОБА_13 Відповідач не надавав дозвіл на виїзд дитини за межі України, оскільки в справі відсутні рекомендації лікарів на обстеження дитини за межами України. Вважає, що при переїзді за межі України, можуть бути ризики для життя і здоров'я дитини, оскільки дане питання не погоджено із лікарями. Стверджує, що необхідне для дитини обстеження можна провести на території України.

Представник третьої особи ОСОБА_6 проти задоволення позову не заперечувала. Пояснила, що вважає його обґрунтований та підставним.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайоного суду Житомирської області від 04.11.2009 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу зазначена вище дитина залишилася проживати з позивачкою (а.с.15,16,17,52).

Відповідач не позбавлений батьківських прав, сплачує позивачці аліменти на утримання доньки ОСОБА_13, заборгованість із сплати аліментів відсутня (а.с.54, 55, 56, 57-59).

З характеристик, виданих комунальним загальноосвітнім навчальним закладом школи І ступеня №18 від 24.09.2015 року та від 24.09.2015р. вбачається, що найбільше цікавляться навчанням доньки ОСОБА_13 позивачка та бабуся. Також, відповідач відвідував ОСОБА_13 в школі, спілкувався з вчителями, цікавиться навчанням і здоров'ям дочки, приносив дочці подарунки (а.с.61).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого за № 12433 від 19.10.2015р., зазначена дитина у період з 03.10.2015р. по 19.10.2015р. знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Житомирської дитячої обласної лікарні з діагнозом - венозна гемангіома лівої гемісфери мозочка, синдром ліквородинамічних порушень, стійкий цефалгічний синдром (а.с.50).

Також, вищевказаний діагноз було встановлено та рекомендовано лікування дитини листами-консультацією Консультативно-діагностичного блоку (поліклініки) Обласного медико-генетичного центру від 01.10.2015 року та від 28.09.2015р. консультаційним висновком спеціаліста Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України від 28.09.2015 року (а.с.30,31-33,49).

Судом встановлено, що згідно з довідкою від 23.10.2015р. донька ОСОБА_13 знаходиться на диспансерному обліку в лікаря-невролога дитячого з приводу діагнозів: венозна гемангіома лівої гемісфери мозочка, синдром лікворо-динамічних порушень, стійкий цефалгічний синдром, синдром гемгпотрофії, церебрастенічний синдром з дисплазією сполучної тканини, а також на обліку у лікарів: педіатра, ортопеда та окуліста, що підтверджується медичними довідками від 26.09.2014р. та 26.10.2015р. (а.с.18,19,47,48).

На підставі витягу із постанови Лікувально-консультативної комісії Бердичівської ЦМЛ за №858 від 22.10.2015р. та розкладу уроків дитині встановлено індивідуальну форму навчання з 02.11.2015 року по 27.05.2016 рік (а.с.48).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про рекомендації лікарів щодо необхідності обстеження дитини за межами України, зокрема в Чеській республіці.

Відповідно до листа від 03.12.2015р. інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України повідомив відповідача, що його доньці ОСОБА_13 за вищевказаним діагнозом рекомендовано лікування в невропатолога за її місцем проживання та МРТ контроль головного мозку через 6-12 місяців.

Крім того, згідно з листом від 06.01.2016р. комунального закладу «Бердичівського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_13 може лікуватись і обстежуватись в медичних закладах та установах відповідного профілю будь-якої форми власності.

Листом від 29.01.2016р. Міністерство охорони здоров'я України повідомило відповідача про необхідність в лікуванні та обстеженні вказаної дитини за межами України, проте дане питання можна вирішити після її ретельного обстеження в одному із Exelens - центрів в Україні: Ужгород, Одеса, Дніпропетровськ, Київ, Харків. Керівник Центру дитячої нейрохірургії м. Харкова (головний позаштатний нейрохірург МОЗ України) повідомив про можливість прийняти ОСОБА_13 для її повного обстеження та вирішення питання в необхідності подальшого лікування дитини в межах або за межами країни (а.с.189).

Між тим, позивачка в судовому засіданні повідомила, що у вищевказані центри вона з дитиною не зверталась.

Із заяви від 01.12.2015р. вбачається, що позивачка звернулась до відповідача з проханням про надання дозволу на виїзд дитини за межі України, мотивуючи своє звернення необхідністю лікування дитини за межами України (а.с.99).

Відповідач листами від 04.12.2015р. та 08.02.2016р., повідомив позивачку, що прийме позитивне рішення у випадку надання йому можливості пройти з дочкою ОСОБА_15 медичний огляд та відвідати лікарів, щоб пересвідчитись, що дитина дійсно потребує обстеження за межами України, а також просив повідомити про умови проживання дитини за межами України. Проте, звернення відповідача залишились позивачкою без задоволення (а.с.100).

Разом з тим, суд критично відноситься до запрошення від 2014 року, наданого батьком позивачки - ОСОБА_16 на гостювання позивачки та дитини ОСОБА_13 в Чеській республіці, як доказу її звернення в 2014 році до відповідача з проханням про надання дозволу на виїзд вказаної дитини за межі України, оскільки не має підтвердження направлення даного запрошення відповідачу для отримання його згоди на виїзд дитини за межі України. Крім того, строк дії запрошення закінчився 27.12.2014 року (а.с.102-104, 108, 131-136). Згідно листа від 14.01.2016р. оцінкою вартості рахунку - фактури від 14.01.2016р. та направленням на обстеження від 14.01.2016р. дитина ОСОБА_13 запрошена на обстеження до Університетської лікарні Мотол - відділення для іноземних та приватних пацієнтів, яка знаходиться в Чеській республіці.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_10 пояснили, що дитина хворіє, у неї часто бувають запаморочення, погане самопочуття, вона рідко виходить на прогулянки, майже весь час знаходиться вдома під наглядом.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він є дідусем ОСОБА_13, йому відомо про хворобу дитини. Позивачка жодного разу не зверталась в досудовому порядку до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за межі України для обстеження, лікування. До того ж, позивачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з їх дитиною.

Свідок ОСОБА_7 пояснила в судовому засіданні, що 28 років працює лікарем-неврологом дитячим Бердичівської центральної міської лікарні, на обліку у неї перебуває дитина ОСОБА_13 з діагнозом - венозна гемангіома лівої гемісфери мозочка. Дитина дуже погано себе почуває, з останніх обстежень МРТ вбачається, що стан здоров'я дитини дещо погіршився в порівнянні з минулим роком, вказана гемангіома має розгалуження. Рекомендації на обстеження дитини в Чеській республіці свідок як лікар не надавала. Проте, вважає, що лікування дитини призначене в Україні є недостатнім для покращення стану її здоров'я. Вважає, що переїзд дитини на обстеження в Чеську республіку не буде шкідливим для здоров'я дитини.

Разом з тим, суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_7 в частині того, що переїзд не шкідливий для здоров'я ОСОБА_13, так як в матеріалах справи містяться докази про те, що дитина школу не відвідує з осені 2015 року у зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Відповідач заявою від 04.04.2016р., поданою в письмовій формі, повідомив суд, що не заперечує проти виїзду його дитини за межі України, за умови, що він буде присутнім разом з нею при переїзді за межі України, а також в Чеській Республіці при обстеженні доньки в Університетській лікарні Мотол - Відділення для іноземних та приватних пацієнтів. Зобов'язався взяти на себе всі витрати пов'язані з виїздом, обстеженням, проживанням, харчуванням та медичним страхуванням дитини в Чеській Республіці.

Відповідно до положень Конвенції ООН від 20 листопада 1989р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27.02.1991 р.) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Положення ст.155 СК України визначають, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. за №57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Згідно із абз.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

В той же час, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не заперечує проти виїзду його доньки ОСОБА_13 до Чеської республіки та бажає забезпечити її переїзд до іншої країни.

Згідно із ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизначних або оспорених прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір між сторонами відсутній, оскільки відповідач не позбавлений батьківських прав, має рівні з позивачкою права відносно дитини та бажає супроводжувати його дитини до Чеської республіки. Отже, позивачці не потрібна нотаріально посвідчена згода відповідача або рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за межі України.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно з пп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. за №57,виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно з пп.2 п.4 вищевказаних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється в тому числі за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Тобто, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Таким чином, надання дозволу на майбутнє на багаторазові короткострокові виїзди дитини за межі України без згоди батька, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні дочки і можливості спілкування з нею.

Крім того, відповідно до п.п.2 п.20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014р. за №152, оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється: особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства.

Відповідно до п.23 вищевказаного Порядку, у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку та проживає з одним із батьків, заявник разом з документами, зазначеними у пункті 22 цього Порядку, також подає оригінал або засвідчену в установленому порядку копію одного з таких документів: 1) свідоцтва про смерть другого з батьків; 2) рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; 3) рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; 4) рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; 5) довідки про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету, або у разі оформлення паспорта у закордонній дипломатичній установі України - іншого документа, що підтверджує таку реєстрацію; 6) оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Отже, відповідно до вищевказаних норм права, оформлення проїзного документа дитини може бути здійснено на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає дитина, без згоди іншого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством України не передбачено надання судом дозволу на оформлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон, у випадку відсутності згоди батька. Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 88, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В: У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: Д.С. Щербак