Справа № 610/3541/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі головуючого судді Соколової К.А., при секретарі Виноградській О.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Балаклія Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, за участю третьої особи Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що його сестра ОСОБА_7 померла 06 серпня 2015 року. На випадок своєї смерті склала заповіт на імя своєї сусідки ОСОБА_5 Але позивач має сумніви, щодо дійсності цього заповіту, оскільки ОСОБА_7 на той час вже хворіла на рак шлунку та була безпомічною.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Представник третьої особи Балаклійської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява, в якій вони просили справу розглядати без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного.

В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено , що 01 серпня 2015 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, склала заповіт відповідно до якого належну їй на праві приватної власності квартиру №2(другий), розташовану у житловому будинку №12(дванадцятий) по вулиці Жовтневій у місті Балаклія Харківської області, заповіла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.101)

Зазначений заповіт в той же день було посвідчено державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №2-1532(а.с.101-102)

06 серпня 2015 року ОСОБА_7 померла в м.Балаклія, Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області 11 серпня 2015 року серія І-ВЛ №513727.(а.с.7)

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 2 статті 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільними відповідати його внутрішній волі.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні ст. 225 ЦК України. Частинами, 1,2 цієї статті встановлено, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин,вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 2 п. 18 постанови від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Відповідно до п.16 постанови від 06.11.2009 року №9 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом за клопотанням позивача було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку експерта № 170 встановлено, що ОСОБА_7 в період складання заповіту 01.08.2015 року ознак стійкого хронічного психічного розладу, який позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не спостерігала, мала можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(а.с.191-194)

Ці обставини також підтверджуються показаннями свідків, які пояснили суду, що ОСОБА_7 знаходилась у хворобливому стані,але вона цілком розуміла, що за станом свого самопочуття вона не могла здійснювати догляд за собою, тому зверталась до них з проханням знайти їй людину, яка б змогла доглядати за нею і такою людиною для неї стала відповідачка ОСОБА_5 Пояснення свідків з боку відповідачки суд визнає достовірними та такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі.

Таким чином, позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження недійсності заповіту, а тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Ухвалою суду від 22.12.2015 року було заборонено Балаклійській державній нотаріальній конторі Харківської області видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 06 серпня 2015 року ОСОБА_7.

Відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Згідно ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У звязку з тим, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, то подальша заборона Балаклійській державній нотаріальній конторі Харківської області видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 06 серпня 2015 року ОСОБА_7 є безпідставною.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 145, 154, 209, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 203, 207, 213-215, 225, 231, 1233-1235, 1247, 1254, 1257 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, за участю третьої особи Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Скасувати заборону Балаклійській державній нотаріальній конторі Харківської області видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 06 серпня 2015 року ОСОБА_7, накладену ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2015 року.

Повний текст рішення буде виготовлено на протязі 5 днів з дня закінчення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

СУДДЯ