Справа № 741/1707/14-ц Провадження № 22-ц/795/806/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Киреєв О. В. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їх представника ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8, комунального підприємства «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської районної ради Чернігівської області про визнання незаконним рішення виконавчого комітету сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні позову до Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8, комунального підприємства «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської районної ради Чернігівської області про визнання незаконним рішення виконавчого комітету сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 зводяться до того, що суд першої інстанції в порушення норм ст.ст.58,59 ЦПК України невірно оцінив надані суду докази та прийшов до невірного висновку про доведеність факту віднесення двох житлових будинків розташованих по вулиці Щорса № 197 в с. Червоні Партизани, Носівського району Чернігівської області до суспільної групи господарства - колгоспний двір, в тому числі щодо правомірності оформлення права власності на них з видачею відповідного свідоцтва.

Крім того, апелянт вважає, що оскаржуване ним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 липня 2011 року було видане відповідачам під час дії ч.1 ст.376 ЦК України, а тому на його видачу не поширюється законодавство щодо спрощеного порядку реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, яким є два житлові будинки по вулиці Щорса № 197 в с. Червоні Партизани, Носівського району Чернігівської області, тобто існує інший порядок набуття права власності на нерухоме майно, яке відповідачами було порушено.

Також ОСОБА_5 зазначає , що ні чинний Цивільний кодекс України, ні інше законодавство України від дня набрання чинності цим Кодексом, не містить такого поняття, як домоволодіння, під яким раніше розумілось два та більше житлових будинків під одним номером на земельній ділянці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, рішення виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради № 21 від 28 лютого 2011 року про оформлення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями по вул. Щорса, 197, в с. Червоні Партизани Носівського району прийняте відповідно до чинного законодавства, повноважним органом, не порушує будь-яких прав позивача, а тому не підлягає визнанню незаконним. ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11 належить по 1/8 частці у праві власності на житлові будинки № 197 по вулиці Щорса в с. Червоні Партизани, Носівського району, Чернігівської області, як членам колишнього двору. Будинки по вул. Щорса, 197, в с. Червоні Партизани Носівського району були збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто на час дії законодавства, яке не передбачало введення в експлуатацію цих споруд, а тому вони не є самочинним будівництвом.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, який регулює спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, два житлові будинки № 197 по вул. Щорса в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області відносилися до суспільної групи типу - колгоспний двір, його головою була ОСОБА_13, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17 квітня 1989 року (а.с.59), копіями погосподарських книг Червонопартизанської сільської ради Носівського району за 1986-1990, 1991-1995 роки (а.с.48-56).

Відповідно до довідки Комунальної установи « Районний трудовий архів» Носівської районної ради Чернігівської області №5 від 02.02.2015 року в архівному фонді колгоспу ім. Куйбишева, КСП ім. « Куйбишева», ТОВ А-Ф « Обрій» с. Червоні Партизани у Книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за 1963-1974 роки є такі відомості про стаж роботи ОСОБА_13 ( а.с. 154)

З копії довідки Червонопартизанської сільської ради № 1494 від 4 квітня 2011 року вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку № 197 по вул. Щорса в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області були зареєстровані ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 (а.с.64). При цьому на вказану вище дату - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, були неповнолітніми (а.с. 94-95), а ОСОБА_13 була непрацездатною ( 77 років).

ОСОБА_14 помер 24 вересня 1996 року, а ОСОБА_13 - 19 жовтня 1997 року (а.с.66; 67).

Рішенням виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 21 від 28 лютого 2011 року « Про оформлення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями по вулиці Щорса № 197 в с. Червоні Партизани надано дозвіл на оформлення права власності по 1/8 частці на житлові будинки розташовані за адресою: вул. Щорса, 197, в с. Червоні Партизани, Носівського району, Чернігівської області за ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_12 та ОСОБА_10С.( а.с.7) Право власності вказаними особами було оформлено про що свідчать відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно.(а.с. 7-8)

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69).

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї).

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Отже, суд першої інстанції правомірно відніс господарство що знаходиться за адресою вул. Щорса, 197, в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області до суспільної групи господарств колгоспний двір, оскільки матеріали справи містять достатні докази про належність цого господарства саме до суспільної групи колгоспний двір. Тому доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають у момент такої реєстрації. Згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації,передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Датою закінчення будівництва будинку позначеного в технічному паспорті літ.А1 є 1952 рік,, а будинку позначеного літ. А 1988 рік.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалися на той час Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Постановою КМУ від 5 серпня 1992 року № 449 встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності .

Тобто на час закінчення будівництва будинків за адресою вулиці Щорса № 197 в с. Червоні Партизани, Носівського району Чернігівської області державна реєстрація права власності не була обовязковою у сільській місцевості та такі будинки не підлягали введенню в експлуатацію, а тому доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 липня 2011 року було видане відповідачам під час дії ч.1 ст.376 ЦК України і на його видачу не поширюється законодавство щодо спрощеного порядку реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, яким є два житлові будинки по вулиці Щорса № 197 в с. Червоні Партизани, Носівського району Чернігівської області також не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу суду і доводи апеляційної скарги щодо реєстрації бюро технічної інвентаризації двох будинків за одним номером, оскільки діюче законодавство не містить такої заборони.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: