22-ц/775/630/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Папаценко П.І. Категорія 59 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Лісового О.О., Ткаченко Т.Б.,

секретар - Папоян К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2016 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області щодо відмови у прийнятті виконавчих листів до виконання,

ВСТАНОВИЛА :

В червні 2016 року зі скаргою в порядку ст.383 ЦПК України звернулась ОСОБА_2, яка просила суд першої інстанції зобовязати Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області прийняти до виконання виконавчі листи №263/11612/15-ц та №263/11612/15-ц від 04.02.2016 року, видані Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення з Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн. та 400 грн., у зв'язку із тим, що листом від 06.06.2016 року Управління повернуло їй виконавчі листи і таким чином відмовило у прийнятті виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії Управління Державної казначейської служби у м. Маріуполі Донецької області щодо відмови у прийнятті виконавчих листів до виконання повернуто заявнику.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність ухвали нормам матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду від 22 червня 2016 року скасувати та вирішити питання по справі по суті. В скарзі зазначала, що ухвала суду про повернення скарги заявника порушує її право на доступ до правосуддя. Вважає помилковим висновок судді суду першої інстанції щодо розгляду зазначеної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки оскаржує дії Управління ДКС у м.Маріуполі Донецької області у звязку із питанням виконання судового рішення, ухваленого в цивільному провадженні.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи в апеляційному суді телефонограмою та через свого представника.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника Управління Державної казначейської служби у м.Маріуполі Донецької області ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно вимог ст.312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: 1) відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без зміни, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону; 2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування; 3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 16.10.2015 року була задоволена скарга ОСОБА_2 на дії Приморського ДВС ММУЮ, на її користь стягнуті витрати на правову допомогу в сумі 600 грн.. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23.12.2015 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін, стягнуто на її користь 400 грн. на оплату правової допомоги. 04.02.2016 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області було видано виконавчі листи за №263/11612/15-ц та №263/11612/15-ц про стягнення на користь заявника з Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн. та 400 грн..

Відповідно до листа Управління Державної Казначейської Служби у м.Маріуполі Донецької області від 06.06.2016 року, виконавчі листи були повернуті заявнику у зв'язку із тим, що згідно з діючим законодавством безспірне списання зазначених у виконавчих листах сум неможливо при наявності у районної виконавчої служби тільки депозитного рахунку в казначействі.

Звертаючись до суду, заявник вказувала на неправомірність дій Управління Державної Казначейської Служби у м.Маріуполі Донецької області щодо невиконання судового рішення на її користь.

Суд першої інстанції повернув скаргу заявнику, оскільки, на думку суду, такі дії Державної казначейської служби можуть слугувати підставою для звернення з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства, а враховуючи, що Управління не є стороною виконавчого проводження та не відноситься до органів Державної виконавчої служби України, то така скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Відповідно до п.19 Постанови №3 від 01 березня 2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за привалами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розгляну відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ.

Як розяснено п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» юрисдикційність розгляду справ на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби залежить від спеціалізації суду, який ухвалив рішення, що підлягає примусовому виконанню органами ДВС. У порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби підлягають розгляду, якщо підлягає виконанню рішення суду загальної юрисдикції, ухвалене відповідно до ЦПК України (ст.. 383 ЦПК).

Тобто, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюєтьсяцентральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства зі скаргою на дії Управління Державного казначейства щодо виконання судового рішення, ухваленого в межах цивільного судочинства.

У розумінні норм процесуального закону, рішення це судовий акт, яким по суті вирішується матеріально-правовий або публічно-правовий спір між сторонами цивільних або адміністративних, або інших правовідносин. Тоді як між сторонами виконавчого провадження і державним виконавцем чи іншою посадовою особою ДВС (в даному випадку органом казначейства) існують виключно процесуальні відносини.

Оскільки у справі, яка переглядається, ОСОБА_2 звернулось до суду зі скаргою на дії Управління Державної казначейської служби у м. Маріуполі Донецької області щодо невчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження, а саме відмови у прийнятті виконавчих листів за №263/11612/15-ц та №263/11612/15-ц про стягнення з Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн. та 400 грн., то така справа має розглядатися судом за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи, що суд всупереч вимогам закону повернув скаргу заявнику, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до розгляду в установленому законом порядку.

Керуючись ст.ст.303,304,312,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2016 року скасувати, направити справу для вирішення питання про прийняття скарги до розгляду в установленому законом порядку в суд першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Є.Є. Мальцева

ОСОБА_5

ОСОБА_6