Справа №: 343/2031/16-ц
Провадження №: 2/0343/902/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 грудня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів та моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить ухвалити рішення яким:

1.Застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», місцезнаходження м. Київ вул. Шовковична 42-44, код ЄДРПУ 39733392, на користь ОСОБА_1, який проживає в АДРЕСА_1, грошові кошти в сумі 30 000 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 гри.

2.Судовий збір та витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що 04 липня 2016 року між ним, ОСОБА_1, та ТОВ «Лізинговою компанією «ВАШ АВТО», в особі представника Мадена С.С., яка діяла на підставі довіреності № 40 від 17.12.2015 року, в м. Львові проспект Чорновола, 63 укладено договір № 004823 фінансового лізингу , згідно якого ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (лізингодавець) зобов'язалась придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування йому, ОСОБА_1 (лізингоодержувачу) на строк та умовах передбачених цим договором лізингу.

Предметом лізингу, згідно даного договору є трактор марки «Fotоn FТ 354 » вартість якого становить 12 048. 19 доларів США що дорівнювало 300000 грн., однак в заяві перед укладенням договору він вказував транспортний засіб марки трактор «Dong Fеnd 244 DF», вартість якого становила 69 000 грн.

Перед ознайомленням та підписанням даного договору фінансового лізингу, представник відповідача Мадена С.С., запевнила та гарантувала йому, що він зможе отримати транспортний засіб марки «Dong Fеnd 244 DF» одразу після того, як ним будуть перераховані кошти на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в розмірі 30 000 грн. З її слів це мав бути перший внесок.

Лізингодавець повинен був придбати та передати йому у власність предмет лізингу на протязі 30 робочих днів з моменту отримання від нього вказаних коштів.

Він сплатив відповідачу вказані кошти.

Однак після укладення договору він транспортного засобу так і не отримав. Втелефонному режимі він зв»язувався з вище вказаним представником компанії, на що остання йому постійно твердила, що він отримає саме той транспортний засіб, який він вказав в своїй заяві, а не той що вказаний в договорі. Це викликало в нього підозру, і він намагаючись врегулювати даний спір в добровільному порядку, звернувся до відповідача з претензією про повернення йому коштів у розмірі 30 000 гривень, які він оплатив 04.07.2016 року згідно договору № 004823. Проте, до сьогоднішнього дня вказані кошти йому не повернуто.

Вважає договір № 004823 фінансового лізингу укладений 04.07.2016 року між ним,ОСОБА_1 та ТОВ «Лізинговою компанією «ВАШ АВТО» в особі представника Мадена С.С. недійсним.

Договір № 004823 фінансового лізингу укладений 04.07.2016 року між ним, ОСОБА_1 та ТОВ «Лізинговою компанією «ВАШ АВТО», в особі представника Мадена С.С., нотаріально не посвідчений, а за його умов у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб.

Умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо її нотаріального посвідчення.

Таким чином, є всі підстави вважати, що Договір № 004823 фінансового лізингу укладений 04.07.2016 року між ним та відповідачем за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Оскільки він сплатив на користь товариства з обмеженою відповідальністю кошти в сумі 30 000 гри., що визначено договором фінансового лізингу, який є недійсним, то вони підлягають терміновому поверненню на його користь у повному обсязі.

Разом з тим, даний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, які встановлюють жорсткий обов'язок споживача, тоді як надання послуги обумовлене власним розсудом виконавця. Так п. 12.1 ст. 12 Договору передбачено, що у випадку розірвання Договору лізінгоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7 та п.4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60 відсотків від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 відсотків лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Проте такі умови суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

Через неповернення коштів йому завдано також моральну шкоду.

Не отримавши транспортний засіб та оплачені кошти він втратив душевний спокій. У нього погіршився стан здоров'я. Він втратив сон, у нього постійно болить голова. У нього змінився звичайний спосіб життя. Для захисту своїх прав він був вимушений тратити час та кошти.

Розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 10 000 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_3 ( довіреність а.с.17) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Додатково пояснив, що позивач по справі мав намір придбати трактор марки «Dong Fеnd 244 DF»,вартістю 69 000 грн., про що він і вказав в своїй заяві. Однак представник відповідача повідомила, що у зв"зку з відсутністю такої марки трактора, вони оформляють договір на трактор «Fotоn FТ 354 » , а після проведення авансового платежу в сумі 30000 грн., він отримає трактор марки саме «Dong Fеnd 244 DF».

Представник відповідача ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» в судове засідання на повторний виклик не з'явився, причини своєї неявки суд не повідомив,хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.28,29). Від нього не поступило заяви про розгляд справи у його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв»язок доказів у їх сукупності , вважає, що позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 04.07.2016 року між ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 в м.Львів ( а не в м.Києві, як вказано в договорі), було укладено договір фінансового лізингу № 004823 з додатками, відповідно до якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу - транспортний засіб «Fotоn FТ 354 », зазначений у п. 1.1 Договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору, вартістю 12048,19 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення даного договору. На дату укладення цього договору, обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 300000,00 грн. з ПДВ у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених цим договором (а.с. 6-13).

Відповідно до п.1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 робочих днів, з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

В преамбулі договору лізингу визначено, що розмір адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Згідно п.12.1 договору лізингу лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1 , та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, у якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. У такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Позивач ОСОБА_1, оплатив 30 000 грн. на користь ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» із зазначенням призначення платежу адміністративний платіж за дог.фін. лізингу № 004823 від 04.07.2016р., що підтверджується копією квитанції № 330410006 (а.с. 14). Дата здійснення операції 04.07.2016р.

Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, представником ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» не було роз'яснено призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що він був присутнім разом з позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у м.Львові 04.07.2016р. при укладенні договору з ТОВ "ЛК "ВАШ АВТО". Позивач по справі мав намір придбати трактор марки «Dong Fеnd»,вартістю 69 000 грн. Представник відповідача, дала їм квитанцію і повідомила, що в цьому ж приміщенні є установа банку і там необхідно оплатити 30000 грн. авансу, що ними і було зроблено. Коли вони повернулись після проведення оплати, представник відповідача повідомила, що трактора марки «Dong Fеnd», на даний час немає. Він звернув увагу, що в договорі вказано іншу марку трактора. Представник відповідача повідомила, що після доставки з м.Києва трактора марки «Dong Fеnd», договір вони переоформлять.

Згідно копії претензії про розірвання договору фінансового лізингу та повернення коштів від 15.07.2016р., ОСОБА_1 просив розірвати договір лізингу №004823 від 04.07.2016р., та повернути сплачений ним адміністративний платіж в сумі 30000грн.(а.с.15).

З копії відповіді представника відповідача №91 від 29.07.2016р.- ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» , повідомляє, що відповідно до договору №004823 від 04.07.2016р. , ОСОБА_1 було оплачені кошти в розмірі 30000 грн., які згідно п.9.7 зараховані як "Адміністративний платіж". Згідно умов договору, а саме відповідно до статті 12 п. 12.1 договору у якій зазначено: «Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку, поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40%(сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.» Отже, по умовам договору сплачений ОСОБА_1, адміністративний платіж в розмірі 30000.00 грн. не повертається взагалі, авансових платежів ним здійснено не було.Ознайомившись з договором він прийняв всі його умови, що засвідчив своїм підписом. В самому договорі детально визначені всі його істотні умови, сплати платежів, отримання товару та інше. Умови Договору є обов'язковими для виконання усіма його сторонами.На підставі його заяви, повідомили, що договір лізингу № 004823 від 04.07.2016 року вважається розірваним з 19.07.2016 року (а.с.16).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг"- фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п.п.4-7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (зокрема, частина перша статті 220 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. При цьому вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Крім того, згідно положень цих статей вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Такі вимоги розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимоги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Разом з тим, як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в судовій справі» від 18.12.2009 року №14 відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст. 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (ч.5 ст. 216 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні договір укладено сторонами у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчувався, а отже є нікчемним. Одночасно слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути на користь позивача витрачені кошти - сплачений адміністративний платіж.

Оскільки укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, так як не дотримано нотаріальної форми, встановленої законом, він не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання що позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 30 000 грн., підлягають задоволенню в повному об'ємі.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на його користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині з наступних підстав:

У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

П. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено, що спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Оскільки Законом України «Про захист прав споживачів», не передбачено відшкодування моральної шкоди при невиконанні умов договору фінансового лізингу , суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 203, 215, 216, 220, 628, 799, 806-808 ЦК України, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", керуючисьст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 218, 224- 226 ЦПК України,суд-

В И РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів та моральної шкоди - задоволити частково .

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»,код ЄДРПУ 39733392, юридична адреса 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) гривень сплачених за договором фінансового лізингу №004823 від 04.07.2016 року.

В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», , юридична адреса 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, на користь ОСОБА_1 1000 грн. за надання юридичної допомоги адвокатом згідно квитанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», , юридична адреса 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана не пізніше 10 (десяти) днів з дня отримання ним копії заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: