06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Кравець В.А., Шиманський В.Й.
секретар: Грабова Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Сироїд Алли Валентинівни на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
У червні 2012 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 267-Ф/08 від 14.05.2008, що станом на 30.03.2015 становить 109 095,42 дол. США та 824 273,40 грн. пені.
Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 109 095,42 дол. США, що еквівалентно 2 557 483,02 грн. та заборгованість по пені у розмірі 376 692,75 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 3 219,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням, представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Сироїд А.В. оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Сироїд А.В. просить суд скасувати заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 109 095,42 дол. США та пеню в розмірі 824 273,40 грн.
В обґрунтування своїх вимог представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - СироїдА.В. посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4463/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, представника позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Амосова А.П., який з'явився в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 267-Ф/08 на задоволення споживчих потреб позичальника на суму 86 000,00 дол. США строком до 12.05.2028 зі сплатою відсотків у розмірі 14,8% річних.
14.05.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_2 на праві власності за договором купівлі-продажу від 29.07.2003.
Із п. 3.3 кредитного договору вбачається, що позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені в п. 1.5 цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом та всіх комісійних платежів у передбачені договором строки.
Із п. 5.3 кредитного договору вбачається, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Сплата неустойки за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків. Завданих банку у повному обсязі.
Із п. 5.8 кредитного договору вбачається, що строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору.
28.03.2012 ПАТ АБ «Укргазбанк» на адресу позичальника було направлено претензію на суму 79 729,17 дол. США.
В ході судового розгляду справи встановлено, що ПАТ АБ «Укргазбанк» виконав свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів за кредитним договором № 267-Ф/08 від 14.05.2008 належним чином і у повному обсязі, однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.
Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 30.03.2015 заборгованість відповідача перед позивачем за невиконання умов кредитного договору становить: 109 095,42 дол. США та 824 273,40 грн., з яких: 56 562,00 дол. США - строкова заборгованість по кредиту; 923,39 дол. США поточна заборгованість по процентах; 33 478,98 дол. США - прострочена заборгованість по процентах; 300 592,59 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності; 523 680,81 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.
Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Матеріалами справи підтверджено, що 28.03.2012 на адресу позичальника банком було направлено претензію про повернення кредиту у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо його повернення. Однак, зазначені вимоги були залишені поза увагою.
З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем зобов'язання за кредитним договором виконано у повному обсязі, в той час як відповідач покладені на нього зобов'язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яку судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача.
В своїй апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно зменшено суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки п. 5.8 кредитного договору строк позовної давності визначено у три роки.
Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача з наступних підстав.
Так, п. 5.8 кредитного договору встановлено, що строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору.
Зазначеним положенням кредитного договору керувався ПАТ АБ «Укргазбанк» в обґрунтування своїх вимог.
При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України чітко встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Крім того, із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 116цс13 від 06.11.2013, вбачається, що аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Таким чином, судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за останні 12 місяців перед зверненням банку до суду з позовом, тобто за період з 31.03.2014 по 30.03.2015, що відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що п. 5.8 кредитного договору встановлено позовну давність у три роки є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах ст. 258 ЦК України, та суперечать правовій позиції Верховного Суду України.
Разом з тим, суд першої інстанції зазначив в резолютивній частині оскаржуваного рішення суму заборгованості, яка підлягає стягненню, у валюті кредиту - доларах США, зазначивши еквівалент у гривні.
Однак, судом першої інстанції не взято до уваги положення ч. 3 ст. 533 ЦК України та Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».
Згідно положення ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно п. 12 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
Із правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України № 6-145цс14 від 24.09.2014, вбачається, що у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Як вбачається з матеріалів справи, на час укладення кредитного договоруПАТ АБ «Укргазбанк» мав банківську Ліцензію та дозвіл на право здійснення валютних операцій, визначені ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», якою, зокрема, передбачено, що банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що ПАТ АБ «Укргазбанк» на час укладення кредитного договору ПАТ АБ «Укргазбанк» мав банківську Ліцензію та дозвіл на право здійснення валютних операцій, тому кредит, в даному випадку, правомірно видано в іноземній валюті, при цьому, позивач у своїй позовній заяві просив стягнути суму заборгованості саме в валюті кредиту, а тому в резолютивній частині рішення повинно бути зазначено суму стягнення заборгованості саме в іноземній валюті.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини рішення еквівалент суми заборгованості в національній валюті України - гривні в розмірі 2 557 483,02 грн. В решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу представника позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Сироїд Алли Валентинівни задовольнити частково.
Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року змінити шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини рішення еквівалент суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», в національній валюті України - гривні в розмірі 2 557 483,02 грн.
В решті рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишити без змін.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: