Справа №333/2069/16-ц
Провадження №2/333/1588/16
РІШЕННЯ

Іменем України

08 червня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/2069/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у шлюбі, від якого 04.11.2003 року в них народилася донька ОСОБА_3. На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року з нього щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на користь відповідача на неповнолітню дитину ОСОБА_3, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, з 19.09.2015 року і по теперішній час він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, від якого вони мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, від надає матеріальну допомогу батькам, які є пенсіонерами і часто хворіють. У звязку з вищевикладеним, позивач просить суд на підставі ст.192 Сімейного кодексу України зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на ОСОБА_3 з 1/4 частини до 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на те, що вона сама виховує доньку, її батьки пенсіонери, матеріальну допомогу їй не надають.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС, №134863, виданого 13.11.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серії І-ЖС, №163374, виданим 19.09.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 19.09.2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №328. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-ЖС, №304641, виданого 17.02.2016 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

На підставі довідки вих.№16/10 від 12.04.2016 року, виданої АТ «Мотор Січ», встановлено, що ОСОБА_4 знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною з 01.04.2016 року (а.с.8).

Відповідно до довідки, виданої АТ «Мотор Січ», ОСОБА_1 працює на зазначеному підприємстві, загальна сума його доходу за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року становить 20081,42 гривень, сплачені аліменти 6693,83 гривень (а.с.9).

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, розмір аліментів у кожному випадку визначає суд, беручи до уваги різні обставини, у тому числі й матеріальне становище платника аліментів. Закон не встановлює верхньої межі розміру аліментів на дитину, а називає лише мінімальний їх розмір (нижню межу). У ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов'язком, і може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

З матеріалів справи випливає, що після ухвалення рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року, сімейний і матеріальний стан позивача змінився (19.09.2015 року він одружився, а 07.02.2016 року у нього народилася ще одна дитина ОСОБА_5І.). У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року.

При визначенні частки доходу відповідача, до якої необхідно зменшити розмір стягнутих за рішеннями суду аліментів, суд, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, ОСОБА_1 на даний час має двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утримані, виходячи з принципу розумності та справедливості, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 з 1/4 частини до 1/5 частини зі всіх видів заробітку.

При цьому посилання позивача, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки пенсіонери, суд не приймає до уваги, так як ОСОБА_1 не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеного.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, матеріальний стан обох сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

У судовому засіданні позивач просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір. Тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.3, ч.1 ст.18, ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180-182, 192 Сімейного кодексу України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити повністю.

Зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року з ОСОБА_1 (РНОКПП 14307794) на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини до 1/5 частини із всіх видів заробітку (доходу) позивача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков