Справа № 521/5033/16-ц
Провадження № 2/521/2729/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«04» липня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, вихідної допомоги та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси 10.03.2016 року, звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовом до до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору та стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, моральної шкоди. ОСОБА_1 вказала, що працювала продавцем промислових товарів у магазині на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, відповідно до трудового договору №2 від 02.04.2010 року. ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2, та повідомила, що магазин зачиняється і працювати не буде, і щоб вона не виходила на роботу. Відтак з 08.09.2015 рокуОСОБА_1 не працювала у магазині за обставин, які не залежать від неї, оскільки закриття магазину відбулося за рішенням самої ОСОБА_2, хоча жодних об'єктивних обставин для цього не було. Отже фактично ФОП ОСОБА_2 неправомірно позбавила її роботи. За попередньою домовленістю ОСОБА_1 із співробітницями зустрілись з ОСОБА_2, з метою передання заяв про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак ОСОБА_2 відмовилась розривати трудовий договір за такими умовами, що є порушенням. Відтак ОСОБА_1 залишилась у невизначеному стані щодо працевлаштування, не отримала жодної плати за весь час з вересня 2015 року і не має змоги офіційно працевлаштуватись на роботу. Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що фактично вона без будь-яких пояснень залишилась без заробітку на невизначений час та втратила нормальні життєві звязки і засоби до існування, вона постійно дуже сильно хвилювалась, чим їй було завдано значних моральних страждань. Враховуючи наведене, за остаточно уточненим збільшенням позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просить суд: трудовий договір, укладений 02.04.2010 року безстроково між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований Одеським міським центром зайнятості за №2 розірвати у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14000,00 гривень, вихідну допомогу в сумі 4200 гривень, невикористану відпустку в сумі 1742,63 гривень, відшкодування моральної шкоди 3000 гривень та витрати по оплаті судового збору у розмірі 974 гривні 40 копійок.

представник позивача за довіреністю, в судовому засіданні просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю, в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1, підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 02.04.2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, був укладений трудовий договір №2, який був зареєстрований 08.04.2010 року Одеським міським центром зайнятості.

В силу ст. 24-1 КЗпП України(чинної на час виникнення спірних правовідносин) - у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Згідно трудового договору суб'єкт підприємницької діяльності - ОСОБА_2 прийняла на роботу ОСОБА_1, на посаду продавця промислових товарів із встановленою заробітною платою у розмірі 890 гривеньна місяць та наданням щорічної оплачуваної відпустки на час у 24 календарних дні, трудовий договір укладений безстроково.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України- трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Довідкою про трудові відносини фізичної особи з платником єдиного податку №582735 від 01 січня 2010 року підтверджується, що ОСОБА_1, перебувала в трудових відносинах із суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2

У зв'язку з розірванням шлюбу Кулиця змінила прізвище на «Ашаєва», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.10.2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Відповідно до облікової картки (для фізичної особи - підприємця) від 04.07.2014 року реєстраційний номер 3871, вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює торгову діяльність, а саме непродовольчої групи товарів у магазині за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 55. Власником вказаного приміщення магазину є ОСОБА_3

Згідно виписки з Єдиногодержавного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданої Державною реєстраційною службою України 25.06.2014 року, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, видом діяльності якої є оптова торгівля одягом та взуттям, дані про припинення такої діяльності на час розгляду справи судом відсутні.

Відповідно до п. 4ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу.

Аналізуючи вимоги позивача ОСОБА_1., щодо розірвання трудового договору, судом встановлено, що 26.11.2015 ОСОБА_2 отримала заяву ОСОБА_1, з проханням звільнити її з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та розірвати укладений між ними трудовий договір зі зняттям її з державної реєстрації в центрі зайнятості, що підтверджується розпискою за підписом ОСОБА_2,але до теперішнього часу трудовий договір не розірвано.

Не виконання ФОП ОСОБА_2 умов трудового законодавства щодо припинення (розірвання) трудового договору, суд вважає, порушення права ОСОБА_1О, на працю.

Як встановлено в судовому засіданні, трудова діяльність ОСОБА_1, у магазині здійснювалась до 07 вересня 2015 року, у 8 вересня післярозмови з ОСОБА_2, ОСОБА_4 не змогла вийти на роботу так як ОСОБА_2В їй повідомила, що робота магазину припиняється.

Згідно електронної відповіді на безкоштовний запит з офіційного сайту Міністерства юстиції України від 15.02.2016 року, 22.04.2016 року, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_2 не перебуває у процесі припинення підприємницької діяльності.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2015 року переведено право власності на нежитлове приміщення салону-магазину, загальною площею 88,9 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 55, що належить ОСОБА_5 та Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2015 року, вказане заочне рішення скасовано і допущено поворот виконання заочного рішення, в порядку якого поновлено за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення салону-магазину, загальною площею 88,9 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 55.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Тобто причин щодо фактичного позбавлення роботи ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_1., в процесі розгляду справи не добуто, та будь-яких відповідних доказів суду не надано.

Ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Враховуючи досліджене, суд вважає, що порушене право ОСОБА_1

К підлягає захисту, шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку, зі стягненням заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги.

Досліджуючи вимоги ОСОБА_1, як позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, суд виходить із того, що постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року визначено, що якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. При припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст. 44 КЗпП, так і іншими нормами закону.

Розмір заробітної плати ОСОБА_1, з вересня 2015 року, згідно індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1, становить - 1400 гривень.

З дослідженого судом встановлено, що з вересня 2015 року по дату розгляду справи ОСОБА_1 не працювала та не отримувала заробітну плату, розмір якої у вересні-жовтні 2015 року, згідно індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1, становить - 1400 гривень.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1, наданих з Пенсійного фонду України, вбачається, що з квітня 2010 року ФОП ОСОБА_2В здійснювала нарахування заробітної плати ОСОБА_1, по жовтень 2015 року, включно, та з листопада 2015 року по дату розгляду справи по суті такі нарахування не здійснювалися.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року, №100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» визначено, що середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Судом з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1, наданих з Пенсійного фонду України, встановлено, що заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалася за кожний календарний день місяця, та за два останні місяці за які здійснено нарахування ОСОБА_1, заробітної плати є вересень 2015 року 1400 грн. та жовтень 2015 року - 1400 гривень, з зазначенням кількості днів трудового стажу, всього - 61 день, з урахуванням цього середньоденна заробітна плата становить 2800:61=45,90 грн.

Так сума невиплаченої заробітної плати за вересень 2015 року по червень 2016 року вимушеного прогулу, за які ОСОБА_1 не отримувала заробітну плату становить 10 місяців, в зв'язку з чим розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу становить: 14000,00 гривень.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

З урахуванням вищезазначеного на користь ОСОБА_1, підлягає стягненню з ОСОБА_2 вихідна допомога у розмірі: 1400 грн.х3=4200грн.

Окрім того, відповідно ст.83 КЗпПУ України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Виходячи з відомостей про заробітну плату середньомісячна заробітна плата для розрахунку компенсації за невикористану відпустку за період вересня 2014 року по серпня 2015 року складає : 1350*12=16200 грн.

З урахуванням 2 вихідних на тиждень, кількість робочих днів у році за останні 12 місяців роботи ОСОБА_1 за винятком святкових та не робочих днів складає 251 дні.

Таким чином, сума компенсації за невикористану відпустку складає : 16200/251 днів*27 днів=1742,63 гривень.

Оцінюючи вимоги ОСОБА_1, щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З досліджених судом обставин, судом встановлено, що дійсно неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 щодо невиплати належних сум заробітку позивачу, не проведення звільнення в установленому законом порядку, завдано певних моральних страждань, що виразилось в порушенні нормальних життєвих зв'язків, неможливості забезпечення належних матеріальних умов для існування, необхідності відновлення своїх порушених прав у суді.

Отже, керуючись принципом виваженості, розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_2 - на користь ОСОБА_1, суму компенсації заподіяної моральної шкоди, що полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, яких вона зазнала у зв'язку із нервовим хвилюванням, пов'язаних з припиненням трудових відносин, не отримання заробітної плати - у розмірі 500 грн.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому судовий збір оплачений ОСОБА_1, при подачі позову до суду складає - 974,40 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, вихідної допомоги та моральної шкоди задовольнити частково.

Трудовий договір, укладений 02.04.2010 року безстроково між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1., зареєстрований Одеським міським центром занятості за №2 розірвати на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з не виконанням законодавства про працю, умов трудового договору.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2,заборгованість по заробітній платі у розмірі 14000,00 гривень, вихідну допомогу в сумі 4200 гривень, невикористану відпустку в сумі 1742,63 гривень, відшкодування моральної шкоди 500 гривень та витрати по оплаті судового збору у розмірі 974 гривні 40 копійок.

Встановити порядок виконання рішення суду за яким після набрання законної сили рішенням суду - воно є підставою для зняття з реєстрації Одеським міським центром занятості трудового договору №2 від 02.04.2010 р., укладеного безстроково між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі до Малиновського районного суду м.Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ