У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2005 року між банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 200 грнзі сплатою 36 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 31 березня 2014 рокувиникла заборгованість у розмірі 24 215 грн 11 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4 990 грн 29 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 17 595 грн 53 коп.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 1 129 грн 29 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 24 215 грн 11 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 215 грн 11 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4 990 грн 29 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17 595 грн 53 коп., а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн (фіксована частина) та 1 129 грн 29 коп. (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судового витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року рішення районного суду скасоване й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 порушив свої зобов'язання зі сплати кредиту. При цьому відповідач не довів, що кредит не отримував, вартість судово-почеркознавчої експертизи, призначеної за його клопотанням, не оплатив, а також регулярно частково погашав кредит, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», виходив із того, що банк не надав доказів строку дії картки, а також не надав експертам документів для проведення призначеної на стадії апеляційного розгляду судово-почеркознавчої експертизи. Також суд зазначив, що сумнівними є докази, надані банком, про часткову сплату кредиту та переривання позовної давності, оскільки у вересні 2012 року відповідач звернувся до органів міліції з приводу втрати паспорту. Крім того, наявні у справі Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути визнані складовою умовою кредитного договору.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційноїінстанції не відповідає.

Судом установлено, що 24 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 200 грн зі сплатою 36 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого за розрахунком банку станом на 31 березня 2014 рокувиникла заборгованість у розмірі 24 215 грн 11 коп.

Згідно зі змістом заяви клієнта від 24 жовтня 2005 року та пункту 2 розділу І Умов і правил надання банківських послуг строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами.

Відповідно до розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За змістом пункту 5.3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг за платіжними картками з установленим мінімальним обов'язковим платежем строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) визначено в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до Умов таправил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постановіВерховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У порушення наведених норм права та вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд не встановив граничний строк дії картки, ураховуючи, що у матеріалах справи відсутні пам'ятка клієнта, яка є складовою укладеного договору про надання банківських послуг, довідка про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, якщо таке рішення приймалось банком.

Встановлення зазначених обставин є важливим для застосування правил ЦК України про позовну давність.

Крім того, строк погашення процентів, як зазначено вище, визначено щомісячними платежами.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Переривання позовної давності можливе лише в межах строку позовної давності.

Задовольняючи позов, районний суд послався на здійснені відповідачем платежі з 2012 року по 2013 рік, вказавши про переривання позовної давності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду та відмовляючи в позові, послався лише на один платіж, а саме 4 вересня 2012 року в сумі 477 грн 25 коп., при цьому зазначив, що є сумнівним, що він вчинений саме відповідачем, який у вересні 2012 року звернувся до органів міліції з приводу втрати паспорту, зазначаючи, що кредит не отримував.

Проте такий висновок апеляційного суду оснований на припущеннях, що заборонено вимогами ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд не надав оцінки та не звернув уваги й на інші платежі від імені відповідача, про які зазначав як районний суд, так і ПАТ КБ«ПриватБанк», надаючи відповідні докази, а саме: 23 серпня 2012 року в сумі 79 грн, 5 вересня 2012 року - 1 500 грн, 7 вересня 2012 року - 1 140 грн, 10 вересня 2012 року - 98 грн 20 коп., 4 серпня 2014 року - 3 800 грн (а.с. 34-44, т. 2).

Також висновки апеляційного суду є суперечливими за своїм змістом. Так, з одного боку суд зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не довело факту укладання кредитного договору з відповідачем, видачі та отримання ним коштів, посилаючись на те, що банк не надав експертам документи для проведення судово-почеркознавчої експертизи, тобто оспорює сам факт укладення договору. З іншого боку, апеляційний суд зазначив, що банк не довів строку дії кредитної картки та розмір заборгованості, тобто, що договір укладений.

Зазначені суперечності апеляційний суд має усунути. При цьому суду слід звернути увагу на те, що причиною непроведення судово-почеркозначої експертизи в районному суді є саме несплата вартості експертизи відповідачем, за клопотанням якого вона і була призначена (а.с. 159, т.1).

З урахуванням наведеного посилання апеляційного суду на те, що банк тривалий час не надавав експертам певні документи для проведення експертизи, призначеної під час апеляційного розгляду, і, як наслідок, витребування справи для продовження її розгляду з тих підстав, що порушуються строки розгляду справи, є передчасним, оскільки експертиза була судом призначена і для забезпечення повного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів (ст. 212 ЦПК України), вона мала бути проведена. При цьому ПАТ КБ«ПриватБанк» просив про надання додаткового часу для подання експертам документів у зв'язку з об'єктивними підставами, зокрема, часом укладення спірного кредитного договору (2005 рік).

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для обох сторін справи.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик