Справа № 653/3913/15-ц
Провадження № 2/653/101/16
РІШЕННЯ

іменем України

10.02.2016 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Венглєвської Н.Б.,

секретаря Мустафаєва Ф.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, де зазначає, що 09 вересня 2014 року придбав у ОСОБА_2, яка діяла за дорученням та в інтересах власників будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок садибного типу, розташований по вул. Залізнична, 48 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Договір було укладено в простій письмовій формі та сторони погодили ціну та порядок оформлення договору купівлі-продажу. Як вказує позивач розрахунок за житловий будинок був проведений у повному обсязі, та відповідачем було передано ключі від житлового будинку.

В подальшому, від укладання та нотаріального посвідчення вказаного договору відповідач ухиляється.

Просить суд визнати правочин щодо купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами дійсним та визнати право власності на зазначений обєкт нерухомого майна.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_5. вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Додатково вказує, що оскільки між сторонами було досягнуто всіх домовленостей, що в сукупності складають істотні умови договору: ціна позову, передача права власності, користування, а також зобовязання щодо подальшого оформлення належним чином договору купівлі-продажу, то в силу ст.. 220 ЦК України такий договір є дійсним, у звязку з чим просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечує. Вказує, що дійсно розпоряджалася спірним будинком на підставі доручення виданого власником ОСОБА_6 і ОСОБА_4 з 2004 року. В подальшому двічі доручення власниками продовжувались. Останнє доручення видавалось власниками 03.12.2012 року, термін якого закінчився 03.12.2015 року. Даний будинок вони з відповідачем хотіли придбати, так як проживали разом у даному будинку з часу отримання доручення. Однак не оформили будинок у зв'язку з матеріальними труднощами. В 2014 році у звязку з відмовою ОСОБА_1 разом з нею виїхати до АР Крим, вирішила продати йому вказаний житловий будинок, який погодився на її пропозицію та фактично між сторонами було укладено зазначений договір, вона отримала грошові кошти в розмірі обумовленому сторонами та надала позивачу права власника житлового будинку. Однак через відсутність коштів та подальшу хворобу її чоловіка оформити нотаріально договір купівлі продажу відповідно до вимог законодавства, сторони не мали можливості. На даний час довіреність, якою власники будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уповноважили її на розпорядження спірним майном закінчилася та в позасудовому порядку вирішити дане питання не має можливості.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, а позовні вимоги є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 203, 204 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ж до вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину встановлена законом такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно пояснення сторін наданих в судовому засіданні, за умовами договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу, розташованого по вул. Залізнична, 48 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області від 09 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, вбачається, що відповідачка зобов`язалася передати у власність, а позивач прийняти і оплатити нерухоме майно, яким ОСОБА_2 розпоряджалася на підставі доручення виданого уповноваженим власником цього майна. За умовами договору сторони погодили, що ціна за цим договором становить 54 000 грн. Та відповідно до пояснень представника позивача та відповідача, вказана сума повністю сплачена останній.

Як пояснила в судовому засіданні представник ОСОБА_1, що відповідно до умов договору сторони погодили умови відчуження будинку, зокрема нотаріальне посвідчення цього договору однак відповідач, в порушення умов домовленостей ухиляється від такого посвідчення.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ст. 657 ЦК України купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній форми досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Однак, положення цієї статті не можуть бути застосовані, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди по всіх істотних його умовах. Також правило ст. 220 ЦК України не поширюється на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, як то спірний договір купівлі-продажу, оскільки момент вчинення такого правочину відповідно до ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з нотаріальним посвідчення, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін прав і обов'язків.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача з приводу визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку садибного типу, розташованого по вул. Залізнична, 48 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області від 09 вересня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а договір купівлі-продажу є нікчемним в силу закону, так як відповідачка ОСОБА_2 не мала законних прав на відчуження будинку як власник майна, оскільки таких прав не набула, а могла діяти в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, однак таке право не використала. Також позивачем не доведено, що існувала перешкода в нотаріальному посвідченні угоди купівлі-продажу, де відповідачка діяла в інтересах власників ОСОБА_3, ОСОБА_4

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,209,212, 214-215, 217,218 ЦПК України, ст. ст. 203,220,655,657,658,632,691 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, відповідно до ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Н.Б. Венглєвська