Справа № 367/5585/14-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3230/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 20.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської обласної громадської організації «Народна воля», ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 11 грудня 2007 року через мережу інтернет на офіційному сайті Київської обласної громадської організації «Народна воля» опубліковано статтю за авторством ОСОБА_3 під назвою «Прокуратура - кримінальний дах для злочинців», в якій розміщено такі відомості: «...прокурор міста Ірпеня Оніщенко, заступник прокурора Київської області Матвієць, заступник Генерального прокурора України вперто прикривають його злочинні дії». 30 травня 2009 року на сайті narodnavolia.org.ua опубліковано статтю за авторством Київської обласної громадської організації «Народна воля» (в особі голови ОСОБА_3М.) під назвою «Політична корупція влади та опозиції», в якій розміщено такі відомості: «...інформація, яку ми Вам довели 15 лютого 2005 року на Банковій, підтверджена офіційною доказовою базою з ознаками корупції органів місцевого самоврядування, прокуратури, відомих політичних діячів та центрального апарату держави. А це - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (правління НБУ), ОСОБА_11 (ректор НАУ); прокурори - Оніщенко, Мізерний, Матвієць, Гардецький; апарат Верховної ОСОБА_6, Київська обласна рада та інші...», «Відмова заступника прокурора Київської області А.А. Матвійця в порушенні кримінальних справ та отримання за це від Бучанського голови пана ОСОБА_12 ордера на трикімнатну квартиру». Крім того, 18 червня 2012 року на зазначеному сайті опубліковано «Відкритий лист» за авторством ОСОБА_3, в якому зазначено: «Цікаво, що всі нотаріальні дії були здійсненні приватним нотаріусом ОСОБА_13, яка є дружиною колишнього заступника прокурора Київської області Матвійця А.А., який свого часу «відмазав» пана ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності і отримав за це від нього трьохкімнатну квартиру в Бучі».

Посилаючись на те, що поширена про нього інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, оскільки стверджується про порушення ним норм чинного законодавства та вчинення протиправних дій, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, позивач просив зобов`язати відповідачів розмістити на головній сторінці наведеного вище сайту під головним меню сайту строком на п`ять років, розміром шрифту не менший ніж шрифт, яким виконано написання заголовків, спростування, а також зобовязати відповідачів вилучити із сайту інформацію про вчинення ним дій/бездіяльності, направлених на протиправне уникнення кримінальної відповідальності Бучанським міським головою ОСОБА_12, а також отримання за це винагороди у вигляді квартири.

Вказана справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, яку позивач просить спростувати, є результатом критичної оцінки фактів та є оціночними судженнями ОСОБА_3, що виражають його субєктивну думку та які не є предметом судового розгляду.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 грудня 2007 року через мережу Інтернет на офіційному сайті Київської обласної громадської організації «Народна воля» опубліковано статтю за авторством ОСОБА_3 під назвою «Прокуратура - кримінальний дах для злочинців», в якій розміщено такі відомості: «...прокурор міста Ірпеня Оніщенко, заступник прокурора Київської області Матвієць, заступник Генерального прокурора України вперто прикривають його злочинні дії». 30 травня 2009 року на сайті narodnavolia.org.ua опубліковано статтю за авторством Київської обласної громадської організації «Народна воля» (в особі голови ОСОБА_3М.) під назвою «Політична корупція влади та опозиції», в якій розміщено такі відомості: «...інформація, яку ми Вам довели 15 лютого 2005 року на Банковій, підтверджена офіційною доказовою базою з ознаками корупції органів місцевого самоврядування, прокуратури, відомих політичних діячів та центрального апарату держави. А це - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (правління НБУ), ОСОБА_11 (ректор НАУ); прокурори - Оніщенко, Мізерний, Матвієць, Гардецький; апарат Верховної ОСОБА_6, Київська обласна рада та інші...», «Відмова заступника прокурора Київської області А.А. Матвійця в порушенні кримінальних справ та отримання за це від Бучанського голови пана ОСОБА_12 ордера на трикімнатну квартиру». Крім того, 18 червня 2012 року на зазначеному сайті опубліковано «Відкритий лист» за авторством ОСОБА_3, в якому зазначено: «Цікаво, що всі нотаріальні дії були здійсненні приватним нотаріусом ОСОБА_13, яка є дружиною колишнього заступника прокурора Київської області Матвійця А.А., який свого часу «відмазав» пана ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності і отримав за це від нього трьохкімнатну квартиру в Бучі» (а.с.4-5).

Обгрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_5 послався на те, що поширена про нього інформація є недостовірною, її поширення принижує його честь, гідність та ділову репутацію, звинувачує його у конкретних протиправних діяннях та порушенні норм чинного законодавства.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Частиною 1 ст.277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам розяснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Також у пункті 19 цієї постанови Пленуму Верховного Суду вказано, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних ;даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Належним чином встановивши фактичні обставини та дослідивши докази суд має дати їм оцінку на відповідність наведеним вище нормам матеріального права.

Вирішуючи спір, у порушення пункту 18 наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, ст. 297 ЦК України та ст.30 Закону України «Про інформацію» суд першої інстанції не розмежував оціночні судження і твердження про факти, які позивач вважає недостовірними.

Так, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що у інформації, поширеній відповідачами, зокрема, про те, що «відмова заступника прокурора Київської області А.А. Матвійця в порушенні кримінальних справ та отримання за це від Бучанського голови пана ОСОБА_12 ордера на трикімнатну квартиру» та «...ОСОБА_2 який свого часу «відмазав» пана ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності...», вбачається повідомлення про вчинення позивачем протиправного діяння, передбаченого ст. 368 КК України, а словосполучення: «ОСОБА_5 покриває злочинні дії» за змістом тотожне назві ст. 396 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказана інформація, яка визнана судом першої інстанції критичною оцінкою певних фактів та оціночними судженнями ОСОБА_3, що виражають його субєктивну думку, є фактичними твердженнями, містить звинувачення позивача у конкретних протиправних діяннях та принижує його честь, гідність і ділову репутацію.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що наведена вище інформація є достовірною і таких доказів відповідачі суду не надали.

Посилання суду першої інстанції на копію листа відповіді заступника прокурора Київської області Матвійця А.А. від 26 січня 2007 року про те, що в ході перевірок не встановлено даних про зловживання своїм службовим становищем, вчинення службового підроблення Бучанським селищним головою (а.с.198-201), копію постанови Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, КП «Бучанське управління житлово - комунального господарства Бучанської міської ради» про визнання незаконними рішень ради та витребування земельної ділянки (а.с.208-223), а також на копію ордера №1488, виданого на жиле приміщення ОСОБА_2 Бучанською міською радою (а.с. 224), не є належними доказами на підтвердження того, що вказана вище інформація є достовірною.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині є обґрунтованими.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 заявив про застосування строку позовної давності (а.с.25).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Так, відповідно до положень ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

Тобто, у випадку пропуску строку позовної давності та за умови заяви відповідача про застосування строку позовної давності на позивача покладається обов`язок доведення часу коли йому стало відомо про порушення права та поважності причини пропуску цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана ивще інформація, яку позивач просить спростувати, була поширена 11 грудня 2007 року, 30 травня 2009 року та 18 червня 2012 року через мережу інтернет.

Отже, вказана вище інформація була загальнодоступною та могла бути відомою ОСОБА_2 з моменту її поміщення на відкритих офіційних сайтах.

По справі встановлено, що ОСОБА_5 предявив позов до суду 04вересня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого ч.2 ст.258 ЦПК України, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові в цій частині.

У позовній заяві ОСОБА_2 не ставилося питання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що решта інформації, яка поширена відповідачами та яку просить спростувати ОСОБА_5, є критичною оцінкою певних фактів та оціночними судженнями ОСОБА_3, що виражають його субєктивну думку, а тому вона не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не може бути залишеним без змін та підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської обласної громадської організації «Народна воля», ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді