АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Клінчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановила:

у червні 2015 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 25 642грн. 16коп. та судовий збір у сумі 256грн. 43коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 7 жовтня 2013р. на пл. Ленінградській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, автомобіля «Тайота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідача, та автомобіля «Чері Елара», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 30 жовтня 2014р. відповідач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження його автомобіля під час ДПТ з вини водія ОСОБА_2 у сумі 28 813,59грн.

Позивач посилався на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була ним застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31 жовтня 2012р., а згідно довідки про ДТП від 14 жовтня 2013р. дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, тому на підставі страхового акту від 27 листопада 2013р. відповідачу 14 січня 2014р. було виплачено страхове відшкодування у сумі 25 642грн. 16коп.

Позивач стверджував, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014р. провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України було закрито у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а тому відпала обставина, яка стала підставою для виплати відповідачу страхового відшкодування, і відповідно до ст. 1212 ЦК України відповідач повинен повернути отримані грошові кошти, проте, у добровільному порядку не бажає цього зробити.

Рішенням суду від 17 листопада 2015р. у позові відмовлено.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/5293/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, наданим

- 2 -

доказам та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.93, 94), у судове засідання не з'явилися, представник відповідача причини неявки не повідомила, клопотання про перенесення судового розгляду не направила, відповідач подав клопотання про перенесення судового розгляду у зв'язку із неотриманням копії апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу двічі направлялася копія апеляційної скарги, однак, ним не отримана без поважних причин (с.с.69, 89), також копія апеляційної скарги направлялася представнику відповідача (с.с.68), однак нею також без поважних причин не отримана. Крім того, представник відповідача 30 травня 2016р. ознайомилася з матеріалами справи (с.с.94), а відтак відповідач та його представник обізнані з мотивами та підставами апеляційної скарги, а неотримання копії апеляційної скарги не є поважною причиною неявки сторони у судове засідання.

За таких обставин, колегія суддів визнала причини неявки відповідача та його представника у судове засідання неповажними і відповідно до ст. 305 ЦПК України провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 7 жовтня 2013р. на пл. Ленінградській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, «Тайота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який належить на праві власності відповідачу, та «Чері Елара», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, у результаті якої були пошкоджені автомобілі.

15 жовтня 2013р. відповідач, як власник автомобіля «Тайота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2, звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність винуватця у ДТП застрахована АТ «СГ «ТАС».

Згідно довідки Відділу ДАІ Дніпровського РУ ГУМВС України у м. Києві від 17 жовтня 2013р. дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, про що було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 жовтня 2012р.

Згідно платіжного доручення № 2558 від 14 січня 2014р. позивач виплатив відповідачу 25 642грн. 16коп. страхового відшкодування.

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014р. провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 статті 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було

- 3 -

результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Страхове відшкодування позивачем було виплачено відповідачу відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, відповідач не був стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, між сторонами не існували договірні відносини, а виплата була здійснена відповідно до договору страхування, який був укладено позивачем та ОСОБА_2 на користь третіх осіб.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом вказаного Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, підставою для виплати відповідачу страхового відшкодування стала подія - дорожньо-транспортна пригода, яка згідно довідки ДАІ, сталася у результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.

Разом з тим, відповідно до Кодексу про адміністративні правопорушення саме судом встановлюється вина особи у вчинені правопорушення, передбаченого ст.. 124 КпАП України, а постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014р. встановлена відсутність вини ОСОБА_2 у вчинені правопорушення, а відтак і відпала обставина, на підставі якої позивачем було виплачено відповідачу страхове відшкодування, а тому до правовідносин сторін підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України..

Посилання відповідача, а також висновок суду першої інстанції про те, що довідка про ДТП, на підставі якої було виплачено страхове відшкодування, недійсною не визнана, а відтак підстава виплати страхового відшкодування не відпала, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки довідка про ДТП не є правочином, правовстановлюючим документом або нормативним актом, а тому відповідно до діючих норм матеріального права не може визнаватися недійсною. Обставини, викладені у зазначеній довідці, підлягають перевірці та підтвердженню у результаті судового розгляду.

Також судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а позивачем суду були надані докази, які підтверджують, що підстава виплати відповідачу страхового відшкодування, відпала у зв'язку із ухваленням судового рішення про невинність ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, у результаті якої був пошкоджений автомобіль відповідача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального права, оцінені надані докази, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає

- 4 -

стягненню сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви у сумі 256,43грн. та за подачу апеляційної скарги у сумі 282,07грн., а всього 538,50грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 25 642грн. 16коп. та судові витрати у сумі 538грн. 50коп., а всього 26 180грн. 66коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: