У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 14 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8 тис. грн у вигляді ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором станом на 27 травня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 17 083 грн 71 коп., яку банк просив стягнути з відповідача.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 14 вересня 2009 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу кредит у розмірі 8 тис. грн на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Того ж дня позичальник отримав кредитну картку «Універсальна» з пільговим періодом у 30 днів. Договір складається із заяви кредитора, Пам'ятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів.

Із наданої банком заяви про видачу кредиту, яка підписана позичальником, вбачається, що дата відкриття рахунку НОМЕР_1 на ім'я відповідача та дата видачі платіжної картки - 14 вересня 2009 року, що засвідчив своїм підписом працівник банку (а. с. 11, 12).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 27 травня 2014 року склала 17 083 грн 71 коп., з якої: 5 919 грн 16 коп. - заборгованість за кредитом; 8 665 грн 66 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 209 грн 19 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 789 грн 70 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 7−10).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Із вказаного розрахунку вбачається, що останній платіж з погашення кредиту відповідачем проведено 11 квітня 2011 року.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою у червні 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності (а. с. 33).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності (а. с. 40).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача протягом усього часу розгляду справи не надано пам'ятки клієнта, яка є складовою частиною договору про надання банківських послуг разом із заявою, та у якій сторонами договору погоджуються такі істотні умови договору (у разі відсутності їх визначення у заяві), як: строки і порядок погашення за кредитом, в тому числі і розмір та порядок нарахування щомісячного платежу у разі встановлення мінімального обов'язкового платежу, вид та строк дії кредитної картки, та те, що у заяві істотні умови кредитного договору не визначені, що унеможливлює визначення строку дії картки. Також не надано копії картки, належної відповідачу.

Суди обґрунтовано відмовили у позові, оскільки належних доказів для визначення строку дії картки банком не надано. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів такі доводи не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Гвоздик П.О., Іваненко Ю.Г.