АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Головачова Я.В.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», треті особи: виконуючий обов'язки директора державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Іванюк Роман Олегович, профспілковий комітет первинної профспілкової організації працівників апарату управління ДП «Укрспирт», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Укрспирт», треті особи: виконуючий обов'язки директора ДП «Укрспирт» Іванюк Р.О., профспілковий комітет первинної профспілкової організації працівників апарату управління ДП «Укрспирт», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року позов задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Укрспирт» № 201-к від 12 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади бухгалтера-ревізора відділу внутрішнього фінансового контролю та аудиту управління контрольно-ревізійної роботи ДП «Укрспирт» з 12 серпня 2015 року у зв'язку із скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України); поновлено ОСОБА_2 на роботі в ДП «Укрспирт» на посаді бухгалтера-ревізора відділу внутрішнього фінансового контролю та аудиту управління контрольно-ревізійної роботи ДП «Укрспирт» з 12 серпня 2015 року; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83702,89 грн., 3000,00 грн. в рахунок

_____________________________________________________

Справа № 755/17646/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4713/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

відшкодування моральної шкоди; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ДП «Укрспирт», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача, зокрема, посилається на ті обставини, що судом не взято до уваги, що мало місце скорочення не тільки посади позивача, а фактично відбулась ліквідація цілого управління, а тому положення ст. 42 КЗпП України не можуть застосовуватись та свідчити про порушення підприємством вказаних норм, оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожним праву на працевлаштування на нову посаду, що передбачено ст. 42-1 КЗпП України. Також зазначив, що рішення профспілкового комітету № 1-1/222 від 28 липня 2015 року є необґрунтованим, а тому роботодавець мав право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

В суді апеляційної інстанції представник ДП «Укрспирт» - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_7 у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Представники третіх осіб в.о. директора ДП «Укрспирт» Іванюк Р.О., профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників апарату управління ДП «Укрспирт», належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що наказом ДП «Укрспирт» ОСОБА_2 наказом № 149-к від 22 квітня 2014 року було призначено на посаду бухгалтера-ревізора відділу внутрішнього фінансового контролю та аудиту управління контрольно-ревізійної роботи (том І, а. с. 38, на звороті).

Наказом ДП «Укрспирт» № 201-к від 12 серпня 2015 року, ОСОБА_2, бухгалтера-ревізора відділу внутрішнього фінансового контролю та аудиту управління контрольно-ревізійної роботи ДП «Укрспирт» звільнено з роботи 12 серпня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (том І, а. с. 13).

Згідно наказу відповідача № 31 від 2 лютого 2015 року «Про оптимізацію витрат», з 2 лютого 2015 року на підприємстві було введено режим жорсткої економії фінансів (том І, а. с. 101).

Наказом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» від 17 квітня 2015 року № 165, було створено комісію по здійсненню організаційних заходів зі скорочення штату ДП «Укрспирт» (том І, а. с. 105).

Наказом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 95 від 5 березня 2015 року, на підприємстві булозатверджено новий штатний розпис, до якого було включено посаду бухгалтера-ревізора (том І, а. с. 19-22).

Наказом № 197 від 20 травня 2015 року було затверджено нову редакцію штатного розпису, до якого включено дві посади бухгалтера-ревізора. Наказом № 213 від 29 травня 2015 року були внесені зміни до штатного розпису, за яким посада бухгалтера-ревізора не була включена та введена посада ревізора (том І, а. с. 23-29).

3 червня 2015 року відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення № 08-2-1/162, в якому позивача було повідомлено про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та повідомлено про відсутність в апараті вакантних посад, що відповідають його кваліфікації, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт. Зазначене повідомлення позивач отримав 8 червня 2015 року (том І, а. с. 30, 119).

24 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив про те, що на засіданні профспілкового комітету ДП «Укрспирт», яке проходило 23 липня 2015 року, для реалізації права зайняття аналогічної посади, йому було надано перелік вакантних посад ДП «Укрспирт», серед яких є вакантна посада ревізора відділу захисту економічних інтересів та протидії корупції. При цьому, позивачем було надано заяву на переведення на зазначену посаду (том І, а. с. 31).

Також судом встановлено, що заява позивача ОСОБА_2 на ім'я в.о. директора - заступника директора ДП «Укрспирт» про переведення на посаду ревізора відділу захисту економічних інтересів та протидії корупції від 24 липня 2015 року, не була розглянута відповідачем, до прийняття рішення про звільнення (12 серпня 2015 року), та відповідно відповіді на зазначену заяву на адресу позивача.

Як вбачається з витягу з протоколу № 275 засідання профспілкового комітету ДП «Укрспирт» від 23 липня 2015 року, комітетом не було надано згоди на звільнення ОСОБА_2 у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України). На засіданні надано для ознайомлення ОСОБА_2 перелік вакантних посад в ДП «Укрспирт». Серед вакантних посад в апараті управління ДП «Укрспирт» рахується посада ревізора, на яку міг би претендувати ОСОБА_2 (том І, а. с. 14-17). В той же час, будь-яких вакантних посад на підприємстві позивачу на засіданні комітету також запропоновано не було.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ДП «Укрспирт» було допущено порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України в частині пропозиції позивачу іншої роботи на підприємстві, при цьому позивачем було подано заяву про переведення на вакантну посаду, яка не була розглянута відповідачем, а на засіданні профспілкового комітету ДП «Укрспирт» не було надано згоди на звільнення ОСОБА_2 у зв'язку із скороченням штату.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

Так, 8 червня 2015 року позивач ОСОБА_2 отримав повідомлення № 08-2-1/162 від 3 червня 2015 року, яким позивача було попереджено про майбутнє звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та зазначено, що в апараті немає вакантних посад, що відповідають кваліфікації останнього, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт (том І, а. с. 30, 119).

Разом з тим, на засіданні профспілкового комітету ДП «Укрспирт» 23 липня 2015 року представник адміністрації ДП «Укрспирт» Мельник Н.М. надала на ознайомлення ОСОБА_2 перелік вакантних посад в ДП «Укрспирт». Серед вакантних посад в апараті управління ДП «Укрспирт» була зазначена вакантна посада ревізора відділу захисту економічних інтересів та протидії корупціїуправління безпеки ДП «Укрспирт». Зазначене підтверджується переліком вакансій по апарату управління ДП «Укрспирт» станом на 23 липня 2015 року (том І, а. с. 118) і протоколом № 275 засідання профспілкового комітету ДП «Укрспирт» від 23 липня 2015 року (копія витягу з протоколу том І, а. с. 14-17, 83-87).

Із змісту ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається обов'язок власника або уповноваженого ним органу не просто ознайомити працівника з переліком вакантних посад, а саме запропонувати працівникові іншу роботу на підприємстві.

Натомість представник адміністрації ДП «Укрспирт» Мельник Н.М. надала на ознайомлення ОСОБА_2 для ознайомлення перелік вакантних посад, а не запропонувала позивачу іншу роботу на підприємстві.

24 липня 2015 року позивач звернувся до ДП «Укрспирт» з листом вх. № 3682 від 24 липня 2015 року, до якого долучив заяву, в якій просив перевести його на вакантну посаду ревізора відділу захисту економічних інтересів та протидії корупції ДП «Укрспирт». На вказаний лист позивач відповіді не отримав (том І, а. с. 31).

Також листом ДП «Укрспирт» № 08-2-1/308 від 12 серпня 2015 року позивачу ОСОБА_2 було запропоновано вакантні посади на підприємстві, однак на момент направлення відповідачем 14 серпня 2015 року та отримання вказаної пропозиції позивачем 15 вересня 2015 року, останнього вже було звільнено з роботи 12 серпня 2015 року (том І, а. с. 57-58, 59-60, 60).

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ДП «Укрспирт» не виконав обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, та при наявності вакантних посад, не запропонував позивачу жодної із наявних вакантних посад до звільнення позивача з роботи.

Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

13 липня 2015 року на виконання вимог ст. 43 КЗпП України відповідач звернувся до профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників апарату управління ДП «Укрспирт» з листом № 01-2-1/251 (вх. № 1-1/38 від 14 липня 2015 року), в якому просив профком надати згоду на розірвання з позивачем трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України 10 серпня 2015 року, у зв'язку з організаційно-штатними змінами в ДП «Укрспирт» (наказ від 20 травня 2015 року № 197) та неможливістю переведення ОСОБА_2 на іншу посаду (том І, а. с. 39).

Так, на засіданні профспілкового комітету ДП «Укрспирт» 23 липня 2015 року не було надано згоди на звільнення ОСОБА_2 у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України). На засіданні надано для ознайомлення ОСОБА_2 перелік вакантних посад в ДП «Укрспирт». Серед вакантних посад в апараті управління ДП «Укрспирт» рахується посада ревізора, на яку міг би претендувати ОСОБА_2 (том І, а. с. 14-17). В той же час, будь-яких вакантних посад на підприємстві позивачу на засіданні комітету також запропоновано не було.

Рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 підтверджується протоколом № 275 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників апарату управління ДП «Укрспирт» від 23 липня 2015 року. У вказаному протоколі міститься обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з ДП «Укрспирт», зокрема, причини, доводи, міркування, посилання на відповідні норми законодавства України про працю.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Перевіряючи дотримання відповідачем при звільненні з роботи позивача вимог частини сьомої статті 43 Кодексу законів про працю України та частини шостої статті 39 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, не даючи при цьому оцінки обґрунтованості самого рішення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

Обґрунтовуючи дотримання вимог законодавства про працю при звільненні позивача, представник ДП «Укрспирт» посилається на те, що рішення профспілкового комітету № 1-1/222 від 28 липня 2015 року не містить жодного належного обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивача.

Такі посилання представника відповідача не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки вказаний лист профспілкового комітету (том І, а. с. 81-82, 107-108) не є рішенням про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2, оскільки таке рішення приймалося на засідання профспілкового комітету ДП «Укрспирт» 23 липня 2015 року, а не 28 липня 2015 року.

З протоколу № 275 засідання профкому від 23 липня 2015 року вбачається, що підставою для відмови у наданні згоди на розірвання із ОСОБА_2 трудового договору, стало порушення відповідачем ст. ст. 40, 49-2, 49-4 КЗпП України, а саме: наявність на підприємстві вакантної посади ревізора, на яку міг би претендувати позивач ОСОБА_2, відсутність пропозиції вказаної роботи ОСОБА_2 з боку відповідача та не попередження відповідачем профспілкового комітету у встановлений законодавством формі та строк про заплановане звільнення працівників підприємства.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулося всупереч наявному рішенню профспілкового комітету ДП «Укрспирт» про відмову у наданні згоди на розірвання із ОСОБА_2 трудового договору.

Крім того, актом перевірки № 26-10-23/92 від 14 вересня 2015 року Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві виявлено порушення вимог законодавства ДП «Укрспирт», яка полягає у звільненні працівників, зокрема ОСОБА_2, без попередньої згоди виборного органу (том І, а. с. 195-196, 197-208).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача щодо звільнення ОСОБА_2 та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ДП «Укрспирт на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, судом першої інстанції вірно визначено розмір середнього заробітку з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постановах № 9 від 6 листопада 1992 року та № 13 від 24 грудня 1999 року.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі наведених позивачем доказів, зокрема фактичного позбавлення її гарантованого нормами Конституції України та чинного законодавства права на працю, що є наслідком позбавлення засобів до існування, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про завдання ОСОБА_2 зазначеними неправомірними діями відповідача моральної шкоди.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача саме 3000,00 грн. в якості такого відшкодування.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Я.В. Головачов

Л.Д. Поливач