АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3393/16
Справа №638/3039/15ц Головуючий 1 інст. -Аркатова К.В.
Категорія : договірні Доповідач - Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді Бобровського В.В.,

суддів Гальянової І.Г.,

Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хотенець Юлія Анатоліївна про витребування майна з незаконного володіння за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського МНО Хотенець Ю.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку літер «А-1» з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, укладеного 19 лютого 2015 року ОСОБА_3 з ОСОБА_4, її неповнолітньою донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Хотенець Ю.А.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2011 року за ним та ОСОБА_7, третій особи по справі, визнано право власності в порядку спадкування за законом по 41/1200 частини вказаного житлового будинку за кожним.

В подальшому заочним рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року за позовом відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, а також до ОСОБА_9, ОСОБА_10 припинено їх право власності на 41/1200 частину будинку, визнано право власності відповідача ОСОБА_3 на їх 82/1200 частин будинку, вирішені питання про стягнення з нього на їх користь грошову компенсацію, а їх визнано такими, що втратили право користування житловими приміщеннями будинку.

На підставі цього заочного рішення суду, ОСОБА_3 зареєстрував право власності на будинок та відповідно договору купівлі-продажу від 19 лютого 2015 року, в порушення права власності на 41/1200 частину його (позивача) здійснив відчуження будинку ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у якості покупців.

Зазначивши, що його заяву від 9 жовтня 2014 року про перегляд цього заочного рішення ухвалою суду від 23 жовтня 2014 року залишено без задоволення, рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2015 року за його апеляційною скаргою скасовано заочне рішення суду та у позові ОСОБА_3 відмовлено, ОСОБА_2 з урахуванням уточнення позовних вимог у червні-грудні 2015 року, просив суд визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_4 від імені ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6 від 19 лютого 2015 року на будинок; витребувати у них належну йому 41/1200 частину будинку та повернути її на його користь, а також виселити відповідачів із житлового будинку.

ОСОБА_4 в своїх та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та представник всіх відповідачів заперечували проти позову з посиланням на придбання будинку у відповідності до чинного законодавства.

Представник Управління служб у справах дітей Харківської міської ради заперечувала в частині виселення неповнолітньої ОСОБА_5

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі.

В апеляційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з посиланням на ухвалення судом рішення без дотримання норм матеріального і процесуального права, без врахування правомірності відчуження ОСОБА_3 всього будинку, що був на ньому зареєстровано, відсутність такої реєстрації у позивача та безпідставність його звернення до суду з такими вимогами до добросовісних набувачів, рішення районного суду просять скасувати, у позові ОСОБА_2 - відмовити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, заперечення проти них, колегія відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України вирішила апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення районного суду змінити з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

По справі встановлено та не оспорюється те, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2011 року в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, за призначенням, визнано право власності ОСОБА_2 (позивача у справі) на 41/1200 частину житлового будинку, літер «А-1» по АДРЕСА_1, яке зареєстровано КП «Харківське МБТІ» 20 жовтня 2011 року. Вказаним рішенням також визнано право власності на 41/1200 частину будинку ОСОБА_7, рідного брата позивача та недійсними договори дарування їх частин від 25 квітня 2007 року та від 12 червня 2007 року укладених ОСОБА_13 на користь відповідача ОСОБА_3 це рішення є чинним.

ОСОБА_3 на той час залишилось 1118/1200 частин спірного домоволодіння, що складає 93,166 відсотків домоволодіння.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_2 ОСОБА_10, ОСОБА_14 про припинення права власності позивача та його брата на вказані їх частки та про визнання його права власності на їх 82/1200 частини будинку, які були задоволені Дзержинським районним судом м.Харкова заочним рішенням від 28 квітня 2014 року без участі ОСОБА_2 у судових засіданнях.

Користуючись цим заочним рішенням в період його апеляційного перегляду ОСОБА_3 зареєстрував право власності на частину позивача та вже після скасування апеляційним судом Харківської області рішенням від 28 січня 2015 року вказаного заочного рішення, з відмовою у позові про припинення права власності на 41/1200 частину будинку, без погодження та повідомлення ОСОБА_2 в порушення вимог ст..358 ЦК України за договором купівлі-продажу від 19 лютого 2015 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_4, яка також діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_5 здійснив відчуження будинку, право власності набули ОСОБА_4 на 3/10, її донька на 2/10, ОСОБА_6 на 5/10 будинку.

Згідно до положень ч.4 ст.41 Конституції України, ст..321 ЦК України ніхто не може протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на викладене та встановлені обставини, виходячи із положень ст..228 цього Кодексу, якими передбачені правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, оскільки відповідачем при відчуженні будинку було прийнято за мету позбавлення права власності позивача на частину будинку, суд дійшов висновку про визнання такого договору купівлі-продажу недійсним за ч.2 ст.1288 ЦК України про його нікчемність.

З такими висновком суду в частині визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу щодо відчуження 1118/1200 частин, які належать відповідачу ОСОБА_3, про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 погодитись не можна.

Згідно до положень ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, таким, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу відповідно закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вимагає усунення перешкод в користуванні належної йому 41/1200 частини житлового будинку та про визнання в цілому недійсним договору купівлі-продажу та загальних підставах наслідків його недійсності, без визнання його нікчемним.

Суд в порушення вимог ч.1 с.11 ЦПК України вирішив справу поза межами заявлених вимог, визнавши договір недійсним та виселивши ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без врахування положень ст..388 ЦК України, згідно до яких у добросовісного набувача за відплатним договором може бути витребувано лише те майно, яке придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

При цьому колегія не приймає до уваги доводи представника позивача про те. що ОСОБА_2 як співвласник будинку має переважне право на придбання належної частки, у відповідача на умовах договору купівлі-продажу, оскільки позовних вимог про перевід права покупця на нього, у справі не було заявлено, як окремий належний засіб захисту порушеного цього переважного права.

З урахуванням вибуття частини права власності будинку за цим договором позивача, не з його волі, судом підставно витребувано його частку у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у відповідності до ч.1 ст.388 ЦК України та про усунення перешкод за ст..391 цього Кодексу у користуванні належної йому частки.

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_2 не мав реєстрації права власності на будинок на час звернення до суду й права на позов про недійсність договору, правомірність відчуження будинку ОСОБА_3, як єдиним власником, відсутність підстав та неправильність застосування судом норм ст..ст.228, 388 ЦК України з питань визнання договору недійсним та витребування частки, яка належить позивачу, колегія вважає такими, що не спростовують правильність висновку суду, оскільки позивач обґрунтовано визначив способи захисту шляхом визнання правочину недійсним та як наслідок його недійсності правомірно, з урахуванням обставин, що склалися, вимагав усунення перешкод та витребування майна у добросовісного набувачів, оскільки це майно вибуло не з його волі.

В цій частині рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни або скасування у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 березня 2016 року змінити.

Це рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19 лютого 2015 року 1118/1200 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасувати, у позові відмовити.

В решті це рішення суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В.Бобровський

судді Н.П.Пилипчук

І.Г.Гальянова