Справа № 212/1850/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 травня 2016 року м. Кривого Рогу

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі головуючого судді Дехта Р.В., за участі секретаря судового засідання Більченко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

29.03.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом.

У обґрунтування позову зазначив що йому належить на праві приватної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є його сином та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1. З березня 2013 року і по теперішній час за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, участі в утриманні житла, сплаті комунальних платежів не приймає і його місце проживання та місцезнаходження йому невідомо. Через цю обставину позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою та зняти його з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що реєстрація відповідача в квартирі завдає йому додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних платежів та утримання майна. Просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі та зняти відповідача з реєстраційного обліку. Додатково суду пояснив, що його пенсія становить 900 гривень, є малозабезпеченим громадянином, а тому рішення суду йому потрібно для оформлення субсидії від держави.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цієї цивільної справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 30.11.1994 року позивачеві на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 у якому зазначено, що до членів сім'і позивача також входить відповідач ОСОБА_2

Згідно довідки № 47, виданої КОМ ДІС «Нова -ком » видно, що сім'я уповноваженого власника житла ОСОБА_1 станом на 03.02.2016 року складається з 4 чол. - ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_2 (відповідач) - син, ОСОБА_4 - син. які є зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно акту, складеного 17.02.2016 року мешканцями будинку АДРЕСА_1 підписи яких затверджені уповноваженою особою ТОВ « Житлокомцентр » видно, що син ОСОБА_1 - відповідач по справі ОСОБА_2 за місцем реєстрації не мешкає з 2013 року .

Також в матеріалах справи міститься довідка № 617 від 04.02.2016 року про те, що дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 28.04.2015 року зверталась до Жовтневого ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області за фактом розшуку ОСОБА_2, однак місцезнаходження останнього не встановлено , за місцем реєстрації ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає.

В судовому засіданні судом встановлено, що позивач тримав правову допомогу, від Координаційного центру надання правової допомоги, відповідно до статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки від 02 лютого 2016 року №755, позивач ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 989 гривень 61 копійка.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тобто позивачі вправі самостійно вирішувати питання взяття на реєстрацію та зняття з реєстрації фізичних осіб у житловому приміщенні, користуватися житлом, яке належить на праві приватної власності.

У відповідності зі ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

З постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, встановлено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

-документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

Згідно статті 1 Конституції України, країна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 48 Конституції України, передбачає, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Враховую наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню, оскільки юридичними особами, що надають комунальні послуги в місті Кривому Розі нараховується плата за комунальні послуги, в тому числі і на відповідача ОСОБА_2, який вказаному житловому приміщенні не мешкає та у позивача ОСОБА_1 існують труднощі, перешкоди в отриманні субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та враховуючи принцип, що закріплений в Конституції України, що Держава Україна є соціальною державою.

Суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу ОСОБА_2, що вказаним рішенням суду він не позбавляється права власності, права користування житловим приміщенням в майбутньому та може користуватися житловим приміщенням як його власник та зареєструвати своє місце мешкання в казаному житловому приміщенні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Роз'яснити право ОСОБА_2 зареєструвати своє місце проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1, в майбутньому, в разі подання документу, що підтверджує право власності, в тому числі свідоцтво про право власності та користуватися вищезазначеним приміщенням та розпоряджатися ним.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. В. Дехта