АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/1616/16-ц Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/790/7440/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про виселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання в Жовтневому районі Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютого 2016 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання в Жовтневому районі Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якій просили суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_6, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилались на те, що в період спільного шлюбу на підставі договору купівлі продажу на ім'я ОСОБА_5 була куплена квартира АДРЕСА_1. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2014 року позивачі є співвласниками вказаної квартири, кожний по ? частині. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2015 року було визначено порядок користування цією квартирою: ОСОБА_4 було виділено житлова кімната № 2 площею 20,9 кв.м., житлова кімната № 3 площею 24,3 кв.м. була залишена в користуванні ОСОБА_5 Кухня, лоджія, коридор, ванна кімната та вбиральня були залишені в загальному користуванні співвласників.

23.01.2016 року між позивачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відповідно до ст. 821 ЦК України було укладено договір найму житлового приміщення, відповідно до якого ОСОБА_5 надає ОСОБА_7, ОСОБА_3 та їх доньці ОСОБА_6 в користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

На теперішній момент у спірній квартирі зареєстрована та проживає колишня невістка позивачів, відповідач по справі ОСОБА_3, разом з неповнолітньою дочкою - ОСОБА_6 Вони в добровільному порядку відмовляються виселятися та знятися з реєстрації.

Позивачі також зазначають, що оскільки строк дії договору найму не був визначений, відповідно до ст. 822 ЦК України 05.10.2016 року вони направили на адресу відповідача нотаріальну заяву про відмову від укладення договору найму на новий строк та просили відповідача виселитися та знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання. Проте адресат вказану заяву не отримав, вона повернулася до позивачів із відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Позивачі вважають, що вказані дії відповідача перешкоджають їх вселенню та проживанню у спірній квартирі, чим саме порушують їх права як власників, у зв'язку з викладеним позивачі і були змушені звернутися до суду з даним позовом. Оскільки квартира їм необхідна для свого проживання, вони просили суд визнати такими, що ОСОБА_3 і неповнолітня ОСОБА_6 втратили право користування квартирою і виселити їх з квартири без надання іншого житла.

Відповідач позов не визнала у своїх письмових запереченнях вказала, що 25.01.2006 року договір найму був укладений з нею та її на той час чоловіком і сином позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7, та їхньою неповнолітньою донькою, відповідно до якого їм було надано у постійне користування предмет іпотеки. Шлюб між нею та ОСОБА_7 було розірвано 27.07.2011 року, проте вона і по теперішній час, будучи невісткою для позивачів, проживає і зареєстрована з неповнолітньою ОСОБА_6 в спірній квартирі, в якій проводить ремонт та вкладає гроші. Вказала, що вона не була попереджена позивачами про їх відмову від укладення договору найму на новий строк, у зв'язку з чим вона і її неповнолітня дочка ОСОБА_6 не звільнили спірне приміщення, продовжують проживати та бути зареєстрованими в ньому.

На її думку відсутні підстави, передбачені законом, для визнання її і неповнолітньої ОСОБА_6 такими, що втратили право користування спірною квартирою, а також для їх виселення з цього житла.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без їхньої участі, при винесенні рішення врахувати інтереси дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилалась на те, що рішення необґрунтоване, прийнято з порушенням норм законодавства, суд не звернув увагу на заперечення на позовну заяву; висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і належним чином не вмотивовані.

Зазначила, що вона є колишньою невісткою позивачів, в квартирі АДРЕСА_1, проживає з неповнолітньою дитиною -онукою позивачів - ОСОБА_6, на підставі договору найму, який був оформлений у ЖЕК ВАТ «Харківський машинобудівний завод Світло шахтаря», вона єдина проводить ремонт у квартирі сплачує за комунальні послуги, іншого житла вона з дитиною не має. Посилання суду першої інстанції на те, що апелянту на праві сумісної власності належить невелика частка в квартирі її батьків матеріалами справи не підтверджено. У спірну квартиру вона заселилася як дружина сина позивачів та був оформлений договір найму житлового приміщення. Вказала, що договір було укладено 23.01.2006 року на невизначений строк. Тобто відповідно до вимог закону він вважається укладеним на 5 років. Так як 23.01.2011 року позивачі не повідомляли її про відмову від укладання договору на новий строк, то він вважався укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, тобто ще на 5 років, до 23.01.2016 року. Лист із повідомленням позивачів про відмову від укладення договору на новий строк вона не отримувала, оскільки перебувала у службовому відрядженні що підтверджується відповідною довідкою.

Судова колегія, вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Згідно до ч. 1 ст. 822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк.

Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах.

Відповідно до ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.

Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Судовим розглядом встановлено, що під час спільного шлюбу з ОСОБА_4 07 травня 2003 року ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2014 року було поділено майно, що є спільною сумісною власність подружжя - квартиру АДРЕСА_1, та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 09.06.2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2015 року було визначено порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1, було виділено в користування ОСОБА_4 житлову кімнату №2 пл., 20,9 кв.м. Житлову кімнату № 3 пл. 24,3 кв.м. було залишено в користуванні ОСОБА_5. Кухню площею 8,8 кв.м. (прим. №7), лоджію площею 5,4 кв.м., коридор площею 11,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (прим. №6), вбиральню площею 1,5 кв.м. (прим. № 5) залишено у спільному користуванні співвласників. Рішення набрало законної сили 30.03.2015 року. Відповідач ОСОБА_3 є колишньою дружиною сина позивачів- ОСОБА_7., шлюб з яким розірвано 27.07.2011 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2014 року було поділено майно, що є спільною сумісною власність подружжя - квартиру АДРЕСА_1, та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 09.06.2014 року. (а.с. 14)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2015 року було визначено порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1, було виділено в користування ОСОБА_4 житлову кімнату №2 пл., 20,9 кв.м. Житлову кімнату № 3 пл. 24,3 кв.м. було залишено в користуванні ОСОБА_5. Кухню площею 8,8 кв.м. (прим. №7), лоджію площею 5,4 кв.м., коридор площею 11,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (прим. №6), вбиральню площею 1,5 кв.м. (прим. № 5) залишено у спільному користуванні співвласників. Рішення набрало законної сили 30.03.2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, районний суд правильно встановив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

23.01.2006 року між ОСОБА_5 (далі наймодавець) та ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, надалі наймач, було укладено договір найму житлового приміщення, яке складається з 2-х кімнат, житловою площею 45,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України - за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з п.п. 2.1.1, 2.1.2 Наймодавець зобов'язався надати Наймачу вказану квартиру для проживання постійно, тобто без визначення строку, тому відповідно до правил ч. 1 ст. 821 ЦК України вважається, що договір найма був укладеним на п'ять років

05.10.2015 року позивачами було складено нотаріально посвідчену заяву, в якій вони попереджають наймачів квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3, що діє також від імені і в інтересах своєї неповнолітньої дочки, ОСОБА_6, про відмову від укладення на новий строк договору найму квартири АДРЕСА_1, та в зв'язку з цим вимагають звільнити квартиру АДРЕСА_1, а також знятися з реєстраційного обліку місця проживання не пізніше 25 січня 2016 року.

Як зазначили позивачі в судовому засіданні, що також підтверджується відповіддю Харківської дирекції Поштамп - центр поштового зв'язку № 1 від 17.11.2015 року № 09-07-2230, дана заява була направлена відповідачу рекомендованим листом з повідомленням № 211, який був поданий 15.10.2015 року в відділені поштового зв'язку № 52 м. Харкова на ім'я ОСОБА_8, за адресою АДРЕСА_1, 61064, проте лист був повернений за зворотною адресою у зв'язку з неявкою адресата за отриманням рекомендованого листа.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що позивачами було виконані вимоги закону щодо повідомлення про припинення договору найму, внаслідок чого він є припинив свою дію з 23.01.2016 року. Крім того, відповідно до загальних положень про захист права власності, викладених у ст. 391 ЦК України, позивачі як співвласники орендованої квартири вправі вимагати усунення порушення їх права користування та розпорядження своїм майном, їх спільне проживання з відповідачем ОСОБА_3 є неможливим, оскільки після розлучення з їх сином вона для них є сторонньою людиною. Крім того, як зазначила сама відповідач у своїх поясненнях у судовому засіданні, у її праві власності є частина квартири, в якій живуть її батьки. При цьому суд також послався на норму ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР про те, що якщо наймач, член сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними у квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак вказаним вимогами рішення районного суду не відповідає.

Взявши до уваги докази про направлення позивачами на адресу відповідача нотаріально посвідченого попередження наймачів за договором найму, ОСОБА_3, що діє також від імені і в інтересах своєї неповнолітньої доньки, ОСОБА_6, про відмову від укладення договору найму на новий строк, і вимогу звільнити орендовану квартиру не пізніше 25 січня 2016 року, районний суд не надав оцінки наявним в матеріалах справи доказам про те, що надіслане вказане попередження і вимога надійшли поштою для вручення адресату 06.10.2015 року і зберігалися об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом місяця, тобто до 06.11.2015 року. За цей час двічі було вкладено в абонентську поштову скриньку адресата повідомлення, але відповідно до наданих відповідачем довідки з місця роботи, вона знаходилась у відрядженні з 08.10.2015 по 20.11.2015 року у м. Києві (а.с. 55, 114). Таким чином відповідач з поважних причин була відсутня за адресою орендованої квартири, об'єктивних даних про те, що вона свідомо ухилялася від отримання вказаного повідомлення вимоги у справі немає, висновки районного суду про належне повідомлення позивачів про припинення договору найму є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи і внаслідок цього колегія суддів з ними не погоджується. Оскільки таким чином наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, відповідно до ч. 1 ст. 822 ЦК України договір найму вважається укладеним на таких самих умовах на такий самий строк, тобто ще на п'ять років - до 23.01.2016 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому позивачі, як власники квартири не вправі без дотримання порядку, передбаченого у наведеній нормі ч. 3 ст. 825 ЦК України розірвати договір найму з підстав необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї, що підлягає доведенню позивачем.

З цих же підстав не підлягають до застосуванню по справі норми ЖК Української РСР.

Крім того, районний суд не взяв до уваги, що стороною договору найма житла є колишній чоловік відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, і припиненням договору найму житла вирішуються його права, внаслідок чого зачіпаються його інтереси як батька неповнолітньої доньки ОСОБА_6, виселення якої вимагають позивачі.

Таким чином, оскільки районний суд неповно з'ясував обставини стосовно припинення договору найму житла, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення про недоведеності цих обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушив норми матеріального і процесуального права, то з передбачених п.п. 1, 2 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 316, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 03 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії