АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/427/16 Справа № 202/489/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Дніпропетровськ 30 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

ОСОБА_2 «ПриватБанк»,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про вилучення предмету застави та передачу його позивачу, звернення стягнення на предмет застави автомобіль Toyota Camry, який належить на праві власності ОСОБА_3 з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

В обгрунування своїх позовних вимог посилається на те, що 06.09.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір на підставі якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 66 100.33 долара США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10.08% на рік з кінцевим терміном повернення 05.09.2014 року. Відповідач свої обовязки належним чином не виконував, тому станом на 02.02.2012 року утворилася заборгованість в сумі 52 532.26 доларів США.

В забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та відповідачем 06.09.2007 року укладено договір застави рухомого майна, згідно якого ОСОБА_3 надав в заставу автомобіль Toyota Camry.

Крім того, 20.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167 на суму 10 000 грн.

ОСОБА_4 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, тому позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с. 153-154/.

З рішенням суду не погодився позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», представник якого звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /159-161/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно до договору № ZPL0АК00650303 від 06.09.2007 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 66100.33 долара США, зі сплатою 10,08 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.09.2014 року /а.с. 6-8/.

06.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна № ZPL0АК00650303 /а.с. 11-13/.

Згідно п. 34.4 договору в забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором заставодавець надав в заставу автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску.

Згідно п. 34.5 заставна вартість предмету застави складає 250 104 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.04.2011 року, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка станом на 01.09.2009 року складала 302 644 грн. /а.с. 41-42, 43-44/.

26.05.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист № 2-4533/2011 року, та 07.07.2011 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

15.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про розшук транспортного засобу, а саме автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до протоколу від 08.08.2011 року, складений інспектором ДПС, автомобіль Toyota Camry який належить відповідачу, був затриманий, а постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ від 17.08.2011 року припинено розшук автомобіля /а.с. 113, 114/.

17.08.2011 року складено акт опису та арешту автомобіля та передано його на відповідальне зберігання ОСОБА_5

01.02.2012 року, за заявою ОСОБА_5 , автомобіль переданий на відповідальне зберігання стягувачу в особі представника ОСОБА_6, про що було складено акт /а.с. 128-129/.

06.02.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертається до Індустріального районного суду з позовом, який зараз є предметом розгляду колегії суддів, в якому просить звернути стягнення на предмет застави та вказує заборгованість станом на 02.02.2012 року в сумі 419 717 грн. Заочним рішення від 22.02.2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська задовольняє ці позовні вимоги. Ухвалою від 28.08.2014 року це рішення було скасовано /а.с. 30, 57/.

У серпні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звертається до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2012 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № ZPL0АК00650303 від 06.09.2007 року заборгованість, яка станом на 10.08.2012 року складає 468 781, 26 грн. /а.с. 45/.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають, посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 22.02.2012 року такі позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були розглянуті та задоволені.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення в рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що виникають на момент фактичного задоволення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно ч.1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що заставне майно, яке належало на праві власності відповідачу ОСОБА_3, а саме автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в серпня 2011 року був переданий на зберігання представникам позивача, які неодноразово змінювалися.

Згідно листа УДАІ ГУМВС України Запорізькій області № 10/4-2841-ф від 16.06.2014 року автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 знято з обліку для реалізації в Ровенському ВРЕР 15.06.2013 року згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2012 року /а.с. 130/.

Згідно листа УДАІ ГУМВС України у Запорізькій області № 10/10-2757-ф від 14.07.2014 року автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований у м. Харкові на ім'я ОСОБА_7 та знято з реєстрації на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2012 року /а.с. 131/.

Колегія суддів апеляційного суду Дніпропетровської області неодноразово зобов'язувала представника позивача надати інформацію щодо реалізації автомобіля Toyota Camry та вказати суму заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором з урахуванням продажу цього автомобіля, але ніякої відповіді апелянтом не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постановляючи рішення суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають, але не можна погодитися з обґрунтуванням підстав відмови, а саме те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 22.02.2012 року такі позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були розглянуті та задоволені.

Як вбачається з матеріалів справи, у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави відсутня, що підтверджується листом від 19.01.2016 року /а.с. 220/. Також матеріалами справи документально підтверджується, що реалізація автомобіля Toyota Camry була проведена на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2012 року /а.с. 30/.

Таким чином, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було виконано ще до його скасування, предмет застави автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, фактично реалізований, але позивач не володіє інформацією коли саме, за яку суму реалізовано автомобіль, та чи покрили кошти від його реалізації суму заборгованості відповідача за кредитом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни обґрунтування рішення суду першої інстанції відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 10 000 грн., то вони задоволенню не підлягають, так як відповідно до ст. 16 ЦК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором змінити.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_8