У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про зменшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2012 року змінено розмір аліментів, які стягувалися з нього на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 до 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили й до досягнення нею повноліття. Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 7 грудня 2010 року з нього стягнуто на користь його непрацездатних батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 аліменти в розмірі по 1/6 частці заробітку (доходу) на кожного. Посилаючись на те, що 17 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_9, дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_8

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 4 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що питання про зменшення розміру аліментів із урахуванням рівності права дітей на утримання та виховання, а також на утримання непрацездатних батьків, повинно вирішуватися відповідно до цивільного процесуального законодавства України з урахуванням норм Міжнародних договорів, які ратифіковані Україною, одночасно щодо всіх стягувачів, які мають право на утримання.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2008 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 14 листопада 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання, як жінки з якою проживає дитина, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 листопада 2007 року і до досягнення ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 7 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь його батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 аліменти на їх утримання в розмірі по 1/6 частці всіх видів його заробітку (доходу) кожному щомісячно, починаючи із 21 квітня 2009 року довічно.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 18 січня 2011 року рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 7 грудня 2010 року змінено в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 березня 2013 року, змінено розмір аліментів, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили й до досягнення дитиною повноліття.

17 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 20 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20 березня 2014 року і до досягнення ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі на ухвалене у цій справі судом першої інстанції рішення ОСОБА_3 посилався на те, що його сімейний та матеріальний стан змінився, а розмір аліментів, які стягуються з нього, перевищує 50 % його заробітної плати (а. с. 157-160 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 128 КЗпП України, ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку.

Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд послався на рівність прав дітей на утримання та дійшов висновку про обґрунтованість зроблених у рішенні суду першої інстанції висновків і залишення його без змін.

Проте, апеляційний суд не врахував зазначені норми матеріального права, не взяв до уваги те, що за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку у разі відрахування із його заробітної плати за кількома виконавчими документами.

Перевіряючи законність ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційний суд не з'ясував, який розмір аліментів може отримувати кожний із стягувачів з урахуванням безумовних обов'язків ОСОБА_3, визначених ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та ст. 172 цього Кодексу, відповідно до якої дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Саме при з'ясуванні цих обставин суд мав врахувати як рівність прав осіб на отримання утримання від останнього, обов'язок по утриманню яких лежить на ньому незалежно від можливості надавати допомогу, так і гарантоване йому чинним законодавством право на збереження п'ятидесяти процентів заробітку.

При встановленні вказаних обставин підлягає врахуванню те, що батьки ОСОБА_3 є пенсіонерами і отримують пенсію, а право на утримання (аліменти) має дружина, яка є непрацездатною, потребує матеріальної допомоги, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ст. 75 СК України).

Посилання апеляційного суду на те, що питання про зменшення розміру аліментів повинно вирішуватися шляхом подання позову одночасно до всіх стягувачів, які мають право на утримання, є помилковим.

Чинним законодавством України не передбачено заявлення платником аліментів вимог про зменшення їх розміру одночасно до всіх стягувачів, які їх отримують, ним не встановлено будь-якої черговості звернення до останніх з такими вимогами, а відтак, і наслідків її недотримання.

Оскільки всі стягувачі, які одержують утримання від ОСОБА_3, залучені до участі в даній справі, обставини, пов'язані з обов'язком ОСОБА_3 щодо розміру утримання, яке він має надавати кожному із стягувачів, могли встановлюватись судом при її розгляді.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, в зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 4 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук