АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3530/16 Справа № 203/6868/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Карпенко С. Ф. Доповідач - Свистунова О.В.
Категорія 50
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2015 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявоюдо ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на ті обставини, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2004 року. Від шлюбних відносин мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З серпня 2015 року шлюбні відносини сторони припинили. Відповідач став ухилятися від добровільної сплати аліментів на утримання сина, чим не виконував обов`язку щодо утримання батьками неповнолітніх дітей, тому, позивач змушена була звернутись до суду із вказаним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1 / 4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина- ОСОБА_3 , до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягування з 25 грудня 2015 року.
У решті позовних вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутих аліментів, та заявлені нею позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2004 року (а.с.8) та мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), який проживає з позивачкою (а.с.3).
Зазначені факти сторонами не заперечуються, як і факт припинення шлюбних відносин з серпня 2015 року.
Також, судом першої інстанції було встановлено, що відповідач заперечував щодо його відмови від утримання неповнолітнього сина, однак вимоги позову про стягнення аліментів визнавав частково, просив стягнути аліменти у розмірі 1 /8 частини всіх видів його заробітку (доходів), аргументуючи це тим, що він по січень 2016 року щомісячно сплачував на користь позивачки аліменти у розмірі приблизно 1500 грн. з тих підстав, що він є мобілізованим, проходить службу у зоні АТО, більша частина його заробітку за постійним місцем роботи, як і зарплати військовослужбовця-учасника АТО, витрачається ним на самозабезпечення в зоні АТО. Окрім того, зауважував, що позивачка відмовляється від отримання документів відповідача, які дозволяють користуватись пільгами для дитини військовослужбовця АТО, зокрема в частині забезпечення навчальним приладдям, безоплатного відпочинку,оздоровлення дитини тощо.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України, зокрема ст.ст. 180, 181,182, 183 СК України.
Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції враховував усі обставини, що були встановлені в ході розгляду справи, а тому, колегія суддів вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції обґрунтованим.
Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення вірно було враховано, що на утриманні, як позивача, так і відповідача, окрім неповнолітнього сина, немає інших осіб.
Також, судом першої інстанції враховувалось, що дитини має проблеми зі здоров`ям, що підтверджено оглянутою у судовому засіданні медичною карткою, однак, суду не було надано доказів, що дитини потребує додаткових витрат. У даному випадку, за наявності такої потреби, позивач не позбавлена права визначеного ст. 185 СК України.
Крім того, твердження позивача, щодо ухилення відповідача від добровільного матеріального утримання сина, у судовому засіданні були спростовані наданими квитанціями ПАТ «ПриватБанк» з яких убачається, що протягом 2015 року відповідач неодноразово направляв позивачці грошові кошти, і позивач не заперечувала вказані факти, а також підтверджувала отримання грошових коштів і у січні 2016 року.
Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідач з серпня 2015 року мобілізований до армії, є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням (а.с.20), довідкою командира військової частини (а.с.32), довідкою військового комісара Красногвардійсько-Кіровського об`єднаного районного військового комісаріату (а.с.33).
За місцем постійної роботи відповідач отримує заробітну плату, що підтверджено довідками про його доходи. За місцем проходження військової служби його заробітна плата складає у середньому 8-9 тисяч грн. Про витребування довідки про заробітну плату військовослужбовця (відповідача) сторона позивача у судовому засіданні не заявляла, тобто погодилась із зазначеним, а тому, вказані обставини, що не заперечувались сторонами у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог позивача та доцільно стягнув аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходів) відповідача.
У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що для суду першої інстанції було основним аргументом у прийнятті рішення щодо розміру аліментів - проходження відповідачем служби в АТО, колегія суддів не приймає до уваги. Оскільки, це не позбавляє позивача можливості скористуватися своїм правом ініціювання у подальшому стягнення аліментів в іншому розмірі.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з`ясував права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез