У х в а л а

30 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 10 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Рокитнянської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

Автозаводський районний суд м. Кременчука рішенням від 21 квітня 2015 року позов задовольнив, постановив визнати, що ОСОБА_5 пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, та встановив їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в три місяці.

Апеляційний суд Полтавської області рішенням від 12 жовтня

2015 року рішення суду першої інстанції скасував, постановив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнила, рішення суду апеляційної інстанції скасувала, рішення суду першої інстанції залишила в силі.

6 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 1270, 1272 Цивільного кодексу України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України

від 5 березня 2008 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2012 року, 2 жовтня 2013 року, 23 квітня, 3 вересня 2014 року, 16 липня, 13 листопада, 2 грудня 2015 року, 3 та 18 лютого, 16 березня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України

від 4 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанцій, виходив з того, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах судів касаційної інстанції містяться такі висновки:

- в ухвалі від 5 березня 2008 року Верховний Суд України, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, зазначив, що позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини;

- в ухвалах від 21 вересня 2012 року, 23 квітня,

3 вересня 2014 року, 16 липня, 13 листопада, 2 грудня 2015 року, 3 та

18 лютого, 16 березня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про відсутність у позивачів об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини.

- в ухвалі від 2 жовтня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишаючи рішення суду апеляційної інстанції без змін, дійшов висновку, що Цивільний кодекс Української РСР 1963 року не передбачав можливості звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини;

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подана заява, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулювання норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України

від 4 листопада 2015 року суд висловив правову позицію, відповідно до якої якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зміст наведеної постанови Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України висновку, оскільки постанова Пленуму Верховного Суду України

від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до вимог частини першої статті 355 ЦПК України не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Рокитнянської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко