Провадження № 22-ц/773/835/16 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Мудренко Л. І.,Русинчука М. М.,

з участю секретаря Губарик К. А.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Луцька районна державна адміністрація про визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2, діючи у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 та неповнолітнього на момент укладення договору ОСОБА_4 звернулась в суд із зазначеним позовом. Покликалась на те, що 10 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та її чоловіком ОСОБА_6 було укладено кредитний договір на загальну суму 70000 доларів США під 11,9 відсотків річних до 10 липня 2018 року. На забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору, в той же день між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно якого останній передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку площею 0,10 га, які розташовані в с. Липини, вул. Крушельницької Соломії, 38 Луцького району, Волинської області.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», як правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги в тому числі і за вищезазначеними кредитним та іпотечним договорами.

Вважаючи договір іпотеки таким, що порушує права їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3, оскільки його укладено без дозволу органу опіки та піклування, а також таким, що укладений без її згоди, як дружини іпотекодавця, позивач просила суд визнати цей договір недійсним, поклавши судові витрати на відповідача.

07 квітня 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду у задоволенні позову відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 просить його скасувати як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір іпотеки укладений відповідно до вимог цивільного законодавства України та жодним чином не порушує права їх з іпотекодавцем неповнолітніх дітей і не потребував згоди органу опіки і піклування.

Такий висновок суду є правильним.

Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між банком ВАТ «Сведбанк» та чоловіком позивача ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 0201/0708/88-093 на суму 70000 доларів США з терміном погашення 10 липня 2018 року із сплатою річних відсотків у розмірі 11,9 %. Кредит надавався позичальнику на споживчі цілі (а. с. 9 - 11).

В забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком і ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки від 10 липня 2008 року, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_6 передав в іпотеку іпотекодержателю ВАТ «Сведбанк» нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 183,5 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,10 га, що знаходяться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Липини, вулиця Крушельницької Соломії, 38 (а. с. 84-86).

Предмети іпотеки - житловий будинок та земельна ділянка належать на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_6 (а. с. 94-96, 98).

Також зі змісту п. 4 договору іпотеки вбачається, що іпотекодавець, укладаючи цей договір, вказував на відсутність будь-яких прав третіх осіб на іпотечне майно та на наявність письмової згоди його дружини ОСОБА_2 на передачу вказаного майна в іпотеку (а. с. 105).

Крім того з наявних в матеріалах справи довідок Липинської сільської ради від 21.06.2008 року № 747, ЖКП-5 від 24,06.2008 року, копії будинкової книги А № 80681 на переданий в іпотеку житловий будинок, встановлено, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки будь хто у житловому будинку № 38 по вулиці Крушельницької Соломії в селі Липини Луцького району Волинської області зареєстрований не був, а іпотекодавець ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_2 та їх діти: ОСОБА_4, ОСОБА_3 були зареєстровані і проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 31-36, 97).

25 травня 2012 року відповідач ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за вищезазначеними кредитним та іпотечним договорами, уклавши відповідний договір купівлі-продажу прав вимоги із ПАТ «Сведбанк» (а. с. 14-17).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним, тобто якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлено позов, а саме до звуження обсягу існуючих прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Дані положення цілком відповідають вимогам ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» щодо захисту як майнових прав так і права користування неповнолітніх дітей житлом.

Отже, встановивши ті обставини, що власником нерухомого майна житлового будинку переданого в іпотеку є лише ОСОБА_6, а їх з позивачкою неповнолітні на момент укладення оспорюваного договору діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у цьому житлі не проживали і не були зареєстровані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що згода органу опіки та піклування на укладення зазначеного договору не вимагалась.

Також, відмовляючи у позові, суд цілком підставно взяв до уваги і ту обставину, що сама позивачка ОСОБА_2 надала письмову згоду своєму чоловікові ОСОБА_6 на укладення оспорюваного договору іпотеки.

Тому на думку колегії суддів рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та відповідає встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на законність прийнятого ним рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді