Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал» на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Володимирський» (далі - ПАТ «КБ «Володимирський») звернулось до суду із указаним позовом, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,1851 га, та житловий будинок з господарчими будівлями та земельну ділянку загальною площею 0, 25 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що належать на праві власності ОСОБА_1, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2008 року у розмірі 523 070 грн 07 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 3 березня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Європейський» (далі - АКБ «Європейський») та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний стандарт» (далі - ТОВ «Торгівельний стандарт»), банк відкрив позичальнику кредитну лінію на суму 570 тис. грн, зі сплатою 20% річних, терміном повернення до 2 березня 2011 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 5 березня 2008 року між АКБ «Європейський» та ОСОБА_1 було укладено договори іпотеки, за якими остання передала в іпотеку банку належну їй земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 а також житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

25 березня 2009 року між АКБ «Європейський» та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Володимирський» (далі - ВАТ «КБ «Володимирський») було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого, ВАТ «КБ «Володимирський» набув право вимоги за кредитним договором від 03 березня 2008 року.

15 травня 2009 року між ВАТ «КБ «Володимирський» та АКБ «Європейський» було укладено договір про заміну іпотекодержателя (відступлення права вимоги) за іпотечними договорами, укладеними між АКБ «Європейський» та ОСОБА_1

Зазначав, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, а тому просив у рахунок погашення якої звернути стягнення на майно за договорами іпотеки.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «КБ «Володимирський» відмовлено.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал» (далі - ТОВ «Інвест Кредит Капітал»), яке є правонаступником ПАТ «КБ «Володимирський», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позов пред'явлено з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов висновку про застосування строків позовної давності. Крім того зазначив, що позивач не виконав вимоги ст. ст. 35, 39 Закону України «Про іпотеку», що є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 3 березня 2008 року між ТОВ «Торгівельний стандарт» та АКБ «Європейський», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Володимирський», укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 570 тис. грн з кінцевим терміном повернення до 2 березня 2011 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «Європейський» та відповідачем ОСОБА_1 були укладені договори іпотеки, за якими іпотекодавець передала в іпотеку банку належну їй земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 а також житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

25 березня 2009 року між АКБ «Європейський» та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Володимирський» (далі - ВАТ «КБ «Володимирський») було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого ВАТ «КБ «Володимирський» набув право вимоги за кредитним договором від 3 березня 2008 року.

15 травня 2009 року між ВАТ «КБ «Володимирський» та АКБ «Європейський» було укладено договір про заміну іпотекодержателя (відступлення права вимоги) за іпотечними договорами, укладеними між АКБ «Європейський» та ОСОБА_1

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 8 липня 2010 року стягнуто з ТОВ «Торговельний стандарт» на користь ПАТ «КБ «Володимирський» заборгованість за кредитним договором у сумі 523 070 грн 07 коп.

Під час здійснення виконавчих дій було встановлено, що боржник за місцезнаходженням не знаходиться, майна не виявлено.

21 серпня 2012 року господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Торговельний стандарт», а 17 жовтня 2013 року ТОВ «Торговельний стандарт» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Згідно з постановою державного виконавця від 10 травня 2013 року виконавчий документ повернуто без виконання в зв'язку з відсутністю боржника по місцю реєстрації, та у зв'язку з відсутністю майна.

Таким чином, рішення суду про стягнення заборгованості залишилось не виконаним, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом до іпотекодавця.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом.

Статтею 575 ЦК України іпотека прямо визначена окремим видом застави.

Підстави припинення права застави визначені статтею 593 ЦК України, а щодо іпотеки, як її окремого виду, також і статтею 17 Закону України «Про іпотеку», серед яких не наведено посилань на дотримання іпотекодержателем шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до майнового поручителя.

Оскільки підстави припинення іпотеки, як окремого виду забезпечення виконання зобов'язання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов'язання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін.

Крім того, сприйняття положення частини першої статті 583 ЦК України про те, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель), як підстави для застосування статті 559 ЦК України, суперечить змісту статті 8 ЦК України щодо аналогії закону. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року № 6-43гс12.

Також, ч. 2 ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Разом з тим, такі відомості у матеріалах справи відсутні, тому висновки судів про ліквідацію боржника ТОВ «Торговельний стандарт» є передчасними.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал» задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П. Штелик