Номер провадження: 22-ц/785/4233/16
Головуючий у першій інстанції Сивоконь Т. І.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Суворова В.О.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, за участю третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення суб'єкта владних повноважень та визнання права на приватизацію земельної ділянки,-

встановила:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення Лиманської сільської ради від 12.07.2013 року, визнати за ним право на безоплатну передачу земельних ділянок, розташованих в дачному кооперативі «Золокари» курортної зони Катранка, та зобов'язати Лиманську сільську раду вирішити питання про надання безоплатно у власність позивача дані земельні ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та його син ОСОБА_4, на підставі договорів оренди від 06 жовтня 2006 року, укладених із Лиманською сільською радою, є орендарями земельних ділянок, розташованих в дачному кооперативі «Золокари» курортної зони Катранка.

Даним земельним ділянкам присвоєні кадастрові номера, площа кожної по 0,02 га та вони є єдиною земельною ділянкою, яка має загальний будівельний паспорт забудівлі, загальну огорожу, ворота, калитку та електропостачання. Капітальні споруди на земельних ділянках на теперішній час відсутні. Загальна площа земельних ділянок складає 0,04 га.

З метою реалізації свого конституційного права на безоплатну передачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, позивач звернувся до Лиманської сільської ради із заявою про передачу йому у власність відповідної земельної ділянки.

Листом від 05.08.2013 року йому повідомлено, що рішенням Лиманської сільської ради від 14.02.2013 року призупинено передачу земель у власність. Тобто сільська рада відмовила позивачу з підстав, які не передбачені чинним законодавством. Копії відповідних рішень ним отримано наприкінці жовтня 2014 року.

Зазначене вимусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_3, подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням сесії Лиманської сільської ради від 31.01.2014 року скасоване попереднє рішення від 14.02.2013 року «Про тимчасове припинення надання згоди на виготовлення та затвердження документації із землеустрою», яким було призупинено дію заборони на відведення земельних ділянок. А так як саме це рішення стало підставою для прийняття сільською радою оскаржуваного позивачем рішення від 12.07.2013 року, то на час звернення позивача до суду дане рішення втратило свою актуальність, тому суд вважає, що право позивача ніяким чином не було порушено будь-якими діями чи бездіяльністю відповідача, та він не був позбавлений можливості в період часу з 19 вересня 2013 року до 01 січня 2015 року повторно звернутися у встановленому законом порядку до сільської ради з питання передачі йому безоплатно у власність земельної ділянки, що перебувала у його користуванні, відповідно до договору оренди.

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2016 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 02.10.2006 року між ОСОБА_3 та Лиманською сільською радою укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,2 га несільськогосподарського призначення - землі рекреаційного призначення курортної зони «Катранка» в межах с. Лиман Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області терміном на 25 років (а.с.8-9).

Також 03.10.2006 року договір оренди земельної ділянки площею 0,2 га був укладений між ОСОБА_4 (сином позивача) та Лиманською сільською радою на тих же умовах (а.с.10-11).

Відповідно до довідки голови правління дачного кооперативу «Золокари» від 14.10.2013 року орендовані земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 площею по 0,02 га кожний, а всього 0,04 га, є єдиною земельною ділянкою, яка має загальний будівельний паспорт забудівлі, загальну огорожу, ворота, калитку та електропостачання, капітальні споруди на даний час на земельних ділянках відсутні (а.с.12). Тобто загальна площа земельних ділянок складає всього 0,04 га.

12 червня 2013 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до голови Лиманської сільської ради про передачу йому у власність зазначеної земельної ділянки (а.с.72).

Відповідно до листа від 01.08.2013 року ОСОБА_3 повідомлено, що рішенням сесії сільської ради за № 531-VI від 12.07.2013 року (а.с.6) йому відмовлено, у зв'язку з тим, що рішенням Лиманської сільської ради за № 469-VI від 14.02.2013 року «Про тимчасове припинення надання згоди на виготовлення та затвердження документації із землеустрою» (а.с.5) призупинено передачу (надання) земельних ділянок у власність до виготовлення плану зонування або детального плану території. Також у листі зазначено, що за позивачем та його сином рахується 2 ділянки загальною площею 0,04 га (а.с.69).

Рішенням Лиманської сільської ради за № 620-VI від 31.01.2014 року скасовано рішення сесії Лиманської сільської ради № 469-VI від 14.02.2013 року «Про тимчасове припинення надання згоди на виготовлення та затвердження документації із землеустрою» на підставі подання прокуратури Татарбунарського району від 06.12.2013 року № (16-44) 2861 вих.-13 «Про усунення порушень вимог Земельного кодексу України, ЗУ «Про оренду землі» (а.с.42).

Колегія суддів звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на те, що у зв'язку з скасуванням рішення Лиманської сільської ради від 14.02.2013 року, яким було призупинено дію заборони на відведення земельних ділянок, право позивача на даний час ніяким чином не порушено не заслуговує на увагу, оскільки, як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 оскаржує рішення Лиманської сільської ради від 12.07.2013 року, яке не було скасоване, та яким відмовлено позивачу у наданні у власність земельних ділянок.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги ОСОБА_3 в частині визнання протиправним (незаконним) рішення Лиманської сільської ради від 12.07.2013 року є цілком законними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у реалізації конституційного права на приватизацію земельної ділянки.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначеного ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної селищної ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Що стосується вимог позивача про визнання за ним права на безоплатну передачу земельних ділянок площею 0,02 га кожний, а всього 0,04 га, для індивідуального дачного будівництва, які розташовані на території Лиманської сільської ради в курортній зоні Катранка в дачному кооперативі «Золокари», та зобов'язання Лиманську сільську раду вирішити питання про надання безоплатно у власність позивачу даних земельних ділянок, то вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін відповідач не оспорює право позивача на звернення до сільської ради щодо приватизації земельних ділянок, а тому колегія суддів вважає, що спір з даного питання відсутній, зазначене питання щодо регулювання земельних відносинвідповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та відповідно до вимог закону вирішується на пленарних засіданнях відповідних рад.

Таким чином, оскільки рішення Лиманської сільської ради від 12.07.2013 року є незаконним та підлягає скасуванню, то колегія суддів дійшла висновку, щодо необхідності зобов'язання Лиманську сільську раду розглянути питання про безоплатну передачу у власність ОСОБА_3 земельних ділянок відповідно до вимог ст. 116 Земельного Кодексу України.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги був сплачений судовий збір, то колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Лиманської сільської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 510,56 грн. (243,6 грн. + 267,96 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лиманської сільської ради за № 531-VI від 12.07.2013 року.

Зобов'язати Лиманську сільську раду розглянути питання про надання безоплатно у власність ОСОБА_3 земельних ділянок (кадастрові номери № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2) площею по 0,02 га кожний, а всього 0,04 га, для індивідуального дачного будівництва, які розташовані на території Лиманської сільської ради в курортній зоні Катранка в дачному кооперативі «Золокари».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Лиманської сільської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 510,56 грн..

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов