АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1980/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанова Л.І.

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який дії в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дзержинський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право на користування та зобов'язання зняти з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Дзержинський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в АДРЕСА_2 Зобов'язати Дзержинський районний відділ ДМС України у м. Харкові зняти відповідача з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_2

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй на праві власності належить 2/3 домоволодіння по АДРЕСА_2, де зареєстрований, але не мешкає ОСОБА_3 У 2003 р. відповідач виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, з цього часу не несе витрати по утриманню житла, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в квартирі немає. Оскільки відповідач 12 років не мешкає у квартирі АДРЕСА_2, ніяким чином не цікавиться житлом, а позивач вимушена самостійно нести витрати по сплаті за комунальні послуги нараховані на відповідача, вона звернулась до суду зі зазначеним позовом.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, який задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Посилається на ті самі обставини, на які посилалася в позовній заяві.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 16.01.2015 р, посвідченого приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., зареєстрований в реєстрі за № 22, ОСОБА_5 від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_6 безоплатно передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність 37/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2(а.с. 8)

Згідно довідки адміністрації Джержинського району Харківської міської ради від 15.07.2015 року ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

За положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше встановленого законом строку без поважних причин.

Між тим, такого висновку суд першої інстанції дійшов при неповному з*ясуванні обставин справи, з порушенням норм процесуального права.

Так, матеріали справи не містять відомостей з яких би вбачалось про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Між тим, представник відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції позов визнав та пояснив, що ОСОБА_3 всю належну йому частку у праві власності спірного будинку подарував своїй сестрі та з цього часу втратив право користування спірним нерухомим майном, з 2003 року та на цей час проживає в Російській Федерації та з 05 лютого 2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою Адміністрації Єжівського сільського поселення Кіквідзінського муніципального району № 205 від 31.03.2016 року. Вказав, що ОСОБА_3 наміру проживати за спірною адресою не має, проте у нього відсутня можливість приїхати в Україну, щоб знятися з реєстрації.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, пояснення сторін, матеріали справи судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання ОСОБА_7 таким, що втратив право на користування підлягають задоволенню.

Водночас, відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_2в частині зобов*язання Дзержинського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», таке, що набрало законної сили судове рішення про позбавлення особи права користування житловим приміщенням само по собі є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття з реєстрації судовим рішенням є зайвим, крім того до участі у справі у якості відповідача не залучений державний орган, що здійснює реєстрацію місця проживання, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з*ясувіання судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який дії в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2про визнання ОСОБА_7 таким, що втратив право на користування.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку № 24 по вулиці Іванівська в м. Харкові.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -