Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2016 Справа №607/19006/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.,

за участю секретаря судового засідання: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 97177,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, надалі відповідач, в якому просить стягнути заборгованість за невиконання договору позики від 10.06.2015р. в сумі 97177,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що відповідач ОСОБА_2 згідно умов договору позики зобовязувався у чітко встановлений термін повернути позичені кошти в сумі 88000 грн., що становило 4160 доларів США. Однак, в термін до 10.12.2015р. зобовязання виконанні не були, а тому за умовами пункту 1 договору позики відповідач зобовязаний повернути в сумі 88000 грн., але не менше ніж 4160 доларів США. Згідно розрахунку еквіваленту долара США по відношенні до гривні позивачем нарахована сума коштів до повернення в розмірі 97177,60 грн., яку просить стягнути в судовому порядку.

Відповідач в судові засідання не зявлявся, заперечень проти позову не подав, тому в ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах в порядку ст.ст. 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази по справі, суд встановив наступні обставини справи.

10 червня 2015 року між позикодавцем ОСОБА_3 та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір безпроцентної позики, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність грошові кошти в сумі 88000 грн., що за курсом НБУ станом на момент отримання позики становить 4160 доларів США та зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 88000 грн. до 10 грудня 2015 року, але не менше 4160 доларів США по курсу НБУ на час погашення позики.

У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 статті 530 ЦК передбачає якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановленні договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що факт повернення позики не підтверджений матеріалами справи, оскільки, аналізуючи норми цивільного законодавства момент повернення позики може підтверджуватися розпискою, прибутковим касовим ордером юридичної особи чи іншим документом, що підтверджує факт її повернення. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

В судовому засіданні представник позивача надав для огляду оригінал договору безпроцентної позики від 10.06.2015р., належним чином завірена копія якого знаходиться в матеріалах справи, що свідчить про невиконання зобовязання по поверненні коштів.

Оскільки відповідачем сума позики не повернута, у позивача виникло право на стягнення суми заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів в підтвердження повернення коштів в сумі 88000 грн., або виконання зобовязання по укладеному договору позики, а тому в даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення коштів в сумі 88000 грн.

В частині заявленого позивачем розміру позовних вимог, а саме стягнення 97177,60 грн., що становить 4160 доларів США по курсу НБУ станом на 11.12.2015р. суд зазначає, що в договорі чітко встановлено, що ОСОБА_2 отримує в позику 88000 грн., які і зобовязувався повернути до 10.12.2015р. Зазначене положення також відображено в ст. 1046, 1049 ЦК України щодо повернення тієї ж суми позичених коштів. Зростання чи можливо зниження курсу долара по відношенню до гривні не може впливати на обовязок позичальника повернути більшу (меншу) суму, яку він отримав у позику в національній валюті.

Тому, в частині стягнення 9177,60 грн. слід відмовити у їх задоволенні за безпідставністю заявленя та нарахування.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України та ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 97177,60 грн. заборгованості за договором позики задовольнити частково.

2.Стягнути із ОСОБА_2 (м. Тернопіль, вул. Бережанська,57/16, ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (м. Тернопіль, вул. Симоненка,4/15, ідент. номер НОМЕР_2) заборгованість по договору позики в сумі 88000 грн., 880 грн. в повернення сплаченого судового збору.

3.В іншій частині заявленого розміру позовних вимог в задоволенні відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Тернопільського міськрайонного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_4