ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про визнання квартири особистою приватною власністю, зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, припинення права користування квартирою та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2004 року він придбав квартиру АДРЕСА_1. З 23 жовтня 2004 року по 26 серпня 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу відповідач разом зі своєю донькою ОСОБА_5 безпідставно продовжує проживати у вищевказаній квартирі. Посилаючись на те, що вказану квартиру придбав за особисті кошти до реєстрації шлюбу, тому вона є його особистою власністю, керуючись положеннями ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР, ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, позивач з урахуванням уточнень просив визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю; зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні вказаною квартирою; припинити право користування ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_5 спірною квартирою шляхом виселення останніх зі спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення та його вселення у дану квартиру.

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, у якому з урахуванням уточнень просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у період з липня 2004 року по 23 жовтня 2004 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частки вказаної квартири. В обґрунтування вимог зазначала, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана за час сумісного проживання із ОСОБА_3, і частина коштів за яку була сплачена ними у період зареєстрованого шлюбу.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 у вказану квартиру. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовлено. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 35/100 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 - на 65/100 частини вказаної квартири. У задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4 щодо визнання права власності на спірну квартиру скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та її розподіл залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 80,6 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м, особистою приватною власністю ОСОБА_3 Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні належною ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності квартирою АДРЕСА_1 та передати останньому ключі від неї. Припинено право користування та виселено із вказаної квартири ОСОБА_4 та члена її сім'ї - дочку ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2015 року змінено, скасовано його в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права користування ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та виселення їх із квартири АДРЕСА_1. Провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 08 жовтня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 та членів її сім'ї: ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, квартиру АДРЕСА_1, за ціною 106 000 грн, що становить 20 000 доларів США.

Із цієї суми 5 300 грн, що становить 1 000 доларів США, продавці одержали від покупця під час оформлення цього договору, а решту суми - 100 700 грн, що становить 19 000 доларів США, покупець зобов'язався сплатити протягом чотирьох банківських днів після одержання кредиту в Черкаській філії акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»).

09 жовтня 2004 року ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на вказану квартиру, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2004 року, виданого комунальним підприємством «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації».

19 жовтня 2004 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 528, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14 000 доларів США для придбання квартири (п. 1.4).

На забезпечення виконання умов указаного кредитного договору 19 жовтня 2004 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Цього ж дня ОСОБА_3 сплатив решту суми вартості квартири за вищевказаним договором купівлі-продажу у розмірі 100 700 грн, що підтверджується нотаріально завіреною заявою продавців про відсутність будь-яких матеріальних претензій до покупця (а. с. 6, т. 1).

23 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який 26 серпня 2008 року розірвано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що право власності на спірну квартиру та зобов'язання за кредитним договором виникли у позивача до реєстрації шлюбу із ОСОБА_4, тому не породжують будь-яких прав та обов'язків для останньої, у тому числі і щодо погашення кредиту та як наслідок цього отримання частки у майні. Також суд дійшов висновку про припинення права користування відповідача спірною квартирою та виселення її разом з донькою, оскільки вона набула право користування спірною квартирою як її попередній співвласник, а враховуючи те, що вона не є членом сім'ї нового власника квартири - ОСОБА_3, законні підстави на проживання у ній відсутні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог про припинення права користування та виселення її та члена її сім'ї - ОСОБА_5 зі спірної квартири й закрити провадження у справі в цій частині, оскільки вже існує судове рішення, яке набрало законної сили, яким вирішено спір щодо вказаних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про припинення права користування та виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі спірної квартири, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2014 року, було відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог. Оскільки вказані судові рішення в цій частині не скасовувались та є чинними, апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Із висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року вбачається, що суд касаційної інстанції не погодився також із висновками судів попередніх інстанцій, викладеними у рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2014 року та ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2014 року, щодо відмови в задоволенні позовних вимог про припинення права користування ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_5 спірною квартирою та їх виселення з неї, а також позову ОСОБА_4 в частині визнання права власності на спірну квартиру.

У мотивувальній та резолютивній частинах вказаної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено про скасування судових рішень у частині вирішення позову ОСОБА_3, тобто в цілому, без зазначення певної частини вимог.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року виправлено описку в резолютивній частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року. Зазначено, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2014 року скасовано в частині вирішення позову ОСОБА_3 про визнання спірної квартири його особистою приватною власністю та зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1; припинення права користування ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_5 вказаною квартирою та їх виселення із неї та позову ОСОБА_4 в частині визнання права власності на спірну квартиру.

Таким чином, закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність судових рішень, що набрали законної сили, якими вирішено питання між тими самими сторонами про той самий предмет.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак