справа №176/856/16-ц
провадження №2/176/853/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 травня 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі:

головуючої судді Завізіон Т.В.,

при секретарі Лоцман М.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Жовтоводського міського суду із позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач, спочатку в позові, а в подальшому і в судовму засіданні посилалася на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_2. Разом із нею у цій квартирі зареєстрований її син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Більше ніж чотири роки тому її син виїхав зі спірної квартири, забравши всі свої особисті речі, в невідомому їй напрямку, пояснивши, що відїжджає на заробітки. До тепер місце перебування сина їй невідоме. Посилаючись на те, що відповідач добровільно залишив спірне житлове приміщення, на те, що вона не чинила йому жодних перешкод у користуванні ним, із посиланням на ч. 2 ст. 405 ЦК України позивач просила її позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи йому повідомлялося у порядку встановленому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом публікації оголошення у пресі, що підтверджується витягом з газети «Вісті Придніпровя» від 19.05.2016 р. № 36(1735).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних доказів та постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

26 листопада 2012 року на підставі рішення виконкому Жовтоводської міської ради №550 від 17 листопада 2011 року позивачу видано ордер на житлове приміщення №12 серія11467 на право заселення житлового приміщення однокімнатної квартири за адресою вул. ОСОБА_3 (колишня 50 річчя Комсомолу)АДРЕСА_3. Ордером видано на сімю з двох чоловік: ОСОБА_1 /головний квартирознімач/, ОСОБА_2 /син головного квартирознімача/. (а.с.7)

Як встановлено в судовому засіданні із досліджених судом копії свідоцтва про право на власності на житло № 19869 від 08.10.2015 року, технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4, власником спірної квартири стала ОСОБА_1. (а.с.8,9)

Із довідки ЖРЄУ №4 (а.с.5) вбачається, що у квартирі АДРЕСА_5 зареєстрований, окрім позивача, ОСОБА_2, відповідач по справі.

Позивача в судовому засіданні пояснювала, що її син ОСОБА_2, в кінці лютого 2013 року виїхав зі спірної квартири, забравши всі свої особисті речі, в невідомому їй напрямку, пояснивши, що відїжджає на заробітки до Санкт-Петербургу.

Однак обставини на які позивач посилається, як на підставу для задоволення своїх вимог не знайшли своє обєктивне підтвердження поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, із пояснень свідка ОСОБА_4, яка є сусідкою позивача із квартири АДРЕСА_6, вбачається, що вона живе на третьому поверсі вказаного дому, а позивач на пятому. Свідок повідомила, що ОСОБА_1 жила в спірній квартирі разом з сином, та останній, мабуть, і досі там живе. Свідок пояснила, що давненько не бачила сина позивача, але на протязі якого саме часу вона його не бачила пояснити суду не змогла

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що живе по сусідству з позивачем за адресою АДРЕСА_7 на першому поверсі, а позивач на пятому. Також повідомила, що позивач купила спірну квартиру в минулому році та жила і живе там одна. Свідок також пояснила, що у позивача є двоє дітей: донька та син, які живуть в Росії. Свідок також пояснила, що бувала в квартирі позивача, але жодного разу не бачила там чоловіків.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона забов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК УКраїни не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач по справі дійсно без поважних причин понад один рік не мешкає у спірному житловому приміщенні, а тому підстав для задоволення її позову суд не знаходить.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України та у відповідності із ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України та ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 213-215, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене Апеляційному суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Жовтоводський міський суд на протязі десяти днів апеляційної скарги.

Суддя Жовтоводського міського суду Т.В. Завізіон