Справа № 350/1184/15-ц
Номер провадження 2/350/28/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сваричівської сільської ради Рожнятівського району, ОСОБА_2, третя особа: відділ Держгеокадастру у Рожнятівському районі про визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

у своїй позовній заяві позивачка просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Сваричівською сільською радою ОСОБА_2 27 квітня 2004 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 20. Скасувати запис № 20 від 27 квітня 2004 року про державну реєстрацію вказаного акту в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю. Судові витрати покласти на відповідачів.

В основу своїх позовних вимог ОСОБА_1, зіслалася на те, що рішенням Сваричівської сільської ради від 07 грудня 1993 року їй передано у власність земельні ділянки, які є в користуванні, площею 0,30 га. Площа її земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель становить 0,0230 га., а для ведення особистого селянського господарства - 0,1901 га. На місцевості її земельні ділянки та земельна ділянка відповідачки, розташовані таким чином, що земельна ділянка ОСОБА_2, знаходиться між її земельними ділянками. Спірна частина земельної ділянки, що наданий час належить ОСОБА_2, була розділена на дві частини заїздом від її однієї земельної ділянки до іншої, і при цьому по сьогоднішній день існує паркан, який ділянки розділяє.

Маючи на меті впорядкувати земельні відносини, вона звернулася до ПП «Вектор», з проханням виготовити для неї Державний акт на право приватної власності на землю, на місцевості були проведені точні заміри площі її земельної ділянки і виявилось, що для її сусідки ОСОБА_2, вже виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га., для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, який зареєстрований 27.04.2004 року за № 20 і, що частина її земельної ділянки ввійшла в державний акт ОСОБА_2

Вважає, що передання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки разом із заїздом до її земельної ділянки, а також з частиною її земельної ділянки, яка ввійшла в державний акт ОСОБА_2, є підставою для визнання його незаконним та скасування.

У судове засідання представник позивачки ОСОБА_3 не прибув, однак направив до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, а справу просить слухати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Представник відповідача - Сваричівської сільської ради у судове засідання не прибув,однак будучи допитаним будучи в попередньому судовому засіданні позов визнав частково. Вважає, що спірний державний акт слід скасувати, оскільки наявна помилка унеможливлює отримання відповідних документів позивачкою.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про час та день розгляду справи повідомлена.

Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Рожнятівському районі у судове засідання не прибув.

За таких обставин, суд вважає за можливе та необхідне розглянути справу у відсутності сторін, при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов"язки сторін. При цьому, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК У країни, доказами у справі є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників,допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами. До земельної ділянки проходить ОСОБА_1 розташований заїзд, який пролягає через земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с.7). Існуючий заїзд до господарства та земельної ділянки ОСОБА_1 входить в державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с.61-62).

Рішенням № РВ-015 від 27 листопада 2015 року (а.с.63) ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, через знаходження земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, рекомендовано усунути перетин з земельною ділянкою НОМЕР_1.

Свідок ОСОБА_4дала суду показання про те, що ОСОБА_1проблем з використанням спірного заїзду не мала і немає по даний час.Ніхто їй не створює перешкод.

Свідок ОСОБА_5суду дала показання про те, що спірний заїзд існував завжди, а приватизувати свою ділянку позивачка не може, оскільки існує накладка ділянок.

Свідок ОСОБА_6суду дала показання про те,що ОСОБА_2 дає користуватися заїздом, однак не давала прокласти каналізацію через цей заїзд, вважаючи його своєю ділянкою.

За змістом ст.12 ЗК України, до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вирішення земельних спорів.

При цьому вказана норма вимагає, щоб вирішення питань у галузі земельних відносин здійснювалося відповідно до ЗК України та чинного законодавства України.

У відповідності до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, вимагати усунення порушень свого права на землю має право власник земельної ділянки або землекористувач.

Згідно ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 126 даного кодексу (в редакції станом на 2004 рік) було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Норми аналогічного змісту були передбачені і Земельним кодексом України 1991 року (ст.ст. 6,9,17,22,23).

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з підпунктом 34 пункту 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин.

Отже, вирішення питань щодо надання у власність земельних ділянок належить до виключної компетенції територіальної громади в особі місцевих рад.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України (справа 6-57цс13 від 19.06.2013 року) державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 25.06.2014 року (справа № 6-67 цс 14), державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано і дотримання вимог, передбачених ст.ст. 116,118 ЗК України.

Крім того, на час видачі державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2, була чинною Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, яка у п. 1.12 передбачала, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

У п. 1.13 Інструкції передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Тобто при проведенні робіт з видачі державного акта на право власності на земельну ділянку обов'язковою складовою є визначення та перенесення у натурі (на місцевості) меж земельної ділянки.

Отже, згідно вимог зазначеної Інструкції, виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Як встановлено судом, спірний державний акт вказаним вимогам не відповідає, містить частину земельної ділянки позивачки, що підтверджено знімком екрана до рішення про відмову № РВ-015, з якої вбачається, що ОСОБА_1відмовлено у внесенні відомостей ( змін до них) до Державного земельного кадастру тому, що земельна ділянка, яку передбачається зареєструвати, знаходиться в межах іншої частини земельної ділянки.

За таких обставин оскаржуваний державний акт не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Питання судових витрат, пов'язаних з розглядом справи суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 328, 373 ЦК України, ст. ст. 83, 158 ЗК України та керуючись ст. ст. 209 , 214 , 215 , 218 , 223, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Сваричівською сільською радою ОСОБА_2 27 квітня 2004 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 20 - недійсним.

Скасувати запис № 20 від 27 квітня 2004 року про державну реєстрацію вказаного акту в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано - Франківської області через Рожнятівський районний суд шляхом подачі в 10 - ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: