Провадження № 2/639/520/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі - Луценко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Харкові ради, Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Харкові ради, Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав.

Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини є ОСОБА_2. Спільне життя з батьком дитини не склалося внаслідок різних поглядів на загальнолюдські цінності. Після народження дитини позивачка була змушена переїхати до своїх батьків у смт. Степногірськ, де проживає з дитиною по теперішній час. Зазначає, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13.07.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, рішенням Василівського районного Запорізької області з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач не сплачує аліменти.

Позивачка зазначає, що з моменту народження дитини батько дитину ні разу не відвідував, не телефонував, ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймав. Весь час дитина перебуває на утриманні матері. Батько не піклувався та не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, про його матеріальне забезпечення, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти.

У зв'язку з чим позивачка просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 11.03.2016 року підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, позивач після оголошеної перерви у судовому засіданні просила розглядати справу за її відсутності, про що зазначила у заяві від 01.04.2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Від представника третьої особи служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Харкові ради - начальника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи представник третьої особи - служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13.07.2011 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.12).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04.09.2012 року з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2012 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.83).

Відповідно довідки від 30.09.2015 року, ОСОБА_1 зареєстрована разом з дитиною ОСОБА_3 в АДРЕСА_1

Як вбачається з довідки комунального дошкільного навчального закладу №2 «Джерельце» Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області від 20.10.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує дошкільний заклад з вересня 2013 року. Хлопчик добре вихований, завжди акуратний і охайний. Під час занять дитина виявляє зацікавленість, інтерес до знань. Вихованням дитини займається мама ОСОБА_4, яка цікавиться питаннями виховання, виявляє інтерес до консультацій і рекомендацій вихователів, регулярно відвідує батьківські збори. За період перебування дитини в дитячому садку батька вихователі не бачили жодного разу (а.с.13).

З письмових пояснень ОСОБА_5, яка є сусідкою ОСОБА_1 вбачається, що батька ОСОБА_3 - ОСОБА_2 вона ніколи в смт. Степногірськ не бачила. До сина батько жодного разу не приїздив, не телефонував, не цікавився дитиною, не вітав з днем народження, не дарував подарунків (а.с.20).

З письмових пояснень ОСОБА_6, яка є матір'ю ОСОБА_1 та рідною бабусею ОСОБА_3 вбачається, що після народження дитини ОСОБА_1 переїхала до смт. Степногірськ. З моменту приїзду доньки відповідач ОСОБА_2 до дитини жодного разу не приїздив, не телефонував, не цікавиться дитиною, не вітав з днем народження та іншими святами, не дарував подарунки, не сплачував аліменти та не приймав участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина (а.с.19).

Актом обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 від 12.11.2015 року встановлено, що умови проживання ОСОБА_3 задовільні На момент обстеження будинок облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарно-гігієнічний стан задовільний. Продуктами харчування сім'я забезпечена. Дитина має окреме ліжко, стіл, стільці. Сезонним одягом та взуттям дитина забезпечена. Є іграшки, книги, альбоми для малювання, олівці (а.с.82).

Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за № 219 від 05.04.2016 року, що міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.99-100).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів.

У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

З позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для позбавлення відповідачки батьківських прав посилався на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини).

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини).

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши пояснення позивача, аналізуючи вищенаведені обставини по справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відповідач визнав позов, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено 487 грн. 20 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (а.с.2).

Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60, 88, 208,209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк