_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5842/16
УХВАЛА

07.12.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 06.12.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що зареєстрований Новою Одеською біржею 28.08.1997 року за №1030/97; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 ? частини квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.12.2016 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено до попереднього судового засідання.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій представник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

Представник позивача в заяві в обґрунтування вищевказаних вимог про необхідність вжиття заходів забезпечення позову посилається на те, що ОСОБА_1 подано до Київського районного суду м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна. Також представник зазначив, що 30.07.1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали внаслідок приватизації право власності на квартиру №13 в будинку 58 «б» по вулиці Люстдорфська дор. м. Одеси. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №4-3717, виданого УЖКХ Одеської міської ради від 30.07.1993 року, зареєстрованого Одеським МБТІ 08.12.1993 р. за№84-стр. 164-кн. Після цього, ОСОБА_3 здійснила ряд правочинів по відчуженню спірної квартири, з порушенням права власності позивача, оскільки розпоряджалась його часткою квартири без жодних повноважень на те та правових підстав. Внаслідок незаконного відчуження ? частки квартири №13 в будинку 58 «б» по вулиці Люстдорфська дор. м. Одеси, що належала ОСОБА_1, право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4. Однією з позовних вимог ОСОБА_1 є вимога про витребування свого майна, а саме 1/2 частини спірної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 Разом з тим, на даний момент ОСОБА_4 має право розпоряджатись спірною квартирою на власний розсуд, а тому має можливість продати її, або будь-яким іншим шляхом відчужити третім особам. Відчуження спірної квартири ОСОБА_4 безумовно ускладнить виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки витребування майна з відповідача буде неможливим. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд, з метою захисту законних інтересів позивача, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку поли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову формально відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, з наданих до суду відомостей та доказів вбачається наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір стосовно права власності на нерухоме майно квартири №13 в будинку 58 «б» по вулиці Люстдорфська дорога, в м. Одесі.

З наданої до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна за №73172950 від 17.11.2016 року вбачається, що квартира №13, загальною площею 30,7 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., в будинку №58-б, по Люстдорфській дорозі, в місті Одесі належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер: 5-1450, виданий 12.06.2014 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6

Також з вказаної довідки вбачається, що вказане нерухоме майно під обтяженням або іпотекою не значиться.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно вказаного спірного нерухомого майна - квартири №13 в будинку 58 «б» по Люстдорфській дорозі, в м. Одесі, яке належить на праві приватної власності відповідачеві по справі ОСОБА_4, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, у звязку з чим суд вважає, що є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_4 вищевказане спірне нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/15463/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом:

- накладення арешту на квартиру №13, загальною площею 30,7 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., в будинку №58 «б», по Люстдорфській дорозі, в місті Одесі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий Калініченко Л. В.