Справа № 461/2248/16 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/3792/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Монастирецького Д.І., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Табінського О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року подання державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Табінського О.В. задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3, без вилучення паспортного документу, шляхом заборони перетинати державний кордон України, до сплати заборгованості згідно виконавчого листа № 2-2383/2010, виданого 08.06.2011 р. Залізничним районним судом м. Львова.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що державний виконавець не повідомив його про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Вказує, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували про ухилення його від виконання судового рішення. Також вказує, що згідно з поданням державного виконавця та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ним було передано стягувачу у виконавчому провадженні ПАТ «Універсал Банк» в іпотеку житловий будинок. Даний будинок був знищений внаслідок пожежі. Також даний будинок, як предмет іпотеки був застрахований та стягувач у виконавчому провадженні є вигодонабувачем за договором страхування. Звертає увагу, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова (суддя Свірідова В.В.) перебуває цивільна справа за його позовом до ПАТ «СТ «Гарантія» про виплату страхового відшкодування, справа розглядається судами з 2009 року. Таким чином він вживає активних заходів для стягнення страхового відшкодування на користь стягувача, а отже не ухиляється від виконання зобовязань, а навпаки, вчиняє всі можливі дії з метою їх виконання. Окрім того, зазначає, що сам факт наявності невиконаних зобовязань не може бути підставою для встановлення обмеження особі у праві виїзду за межі України.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Львівської області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості.

Представники ПАТ «Універсал Банк» та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 48-49), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, саме ухилення боржника від виконання зобов'язань є обов'язковою передумовою звернення державного виконавця з таким поданням.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Враховуючи обов'язковість виклику державного виконавця для розгляду подання в порядку ст. 377-1 ЦПК та можливого витребування необхідних документів, колегія суддів вважає, що розгляд подання повинен здійснюватись в день його надходження (за наявності необхідних документів), але не пізніше наступного дня з моменту його подання.

Аналіз правової норми, що регулює питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України дає підстави для висновку, що процесуальною особливістю вирішення цього питання є те, що воно розглядається за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебувє на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідним в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до узагальнення Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду України від 01.02.2013 року, ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухваленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положень ч.2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставин, які є предметом постлання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві вихзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Однак, як вбачається із матеріалів справи розгляд подання державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Табінського О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, проводився за відсутності державного виконавця, що підтверджується ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.04.2016 року та без огляду в судовому засіданні виконавчого провадження.

Окрім того судом при розгляді подання не встановлено чи було ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання виконавчого листа №2-2383/2010 виданого 08.06.2011 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з нього на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором, в розмірі 3 024 100, 00 грн., 1 700 грн. судового збору, та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати, а питання про розгляд подання державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області - Табінського О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст.312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Д.І. Монастирецький

ОСОБА_5