У х в а л а

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О.,

Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Катюха ОлександрВіталійович, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Катюха О.В., про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що згідно з рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2012 року за ОСОБА_4 визнано право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 з яких 9/16 ідеальних частин квартири належали їй, а 3/16 ідеальних частин квартири ОСОБА_8, в подальшому ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 26 грудня 2012 року вказана квартира була продана ОСОБА_6 Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 січня 2013 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2012 року було скасовано, державна реєстрація прав власності ОСОБА_4 на 9/16 ідеальних частин скасована.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09 грудня 2015 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Витребувано 9/16 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Ураховуючи обставини справи та вищевказані норми матеріального права висновок апеляційного суду про те, що позивачем доведено факт незаконності володіння відповідачем належною їй на праві власності частиною квартири є правильним.

При цьому суд урахував ту обставину, що добросовісність відповідача як набувача спірного майна та відплатність договору купівлі-продажу відповідно до положень ч. 5 ст. 626, ст. 655 ЦК України, за яким вона придбала спірну квартиру, сторонами не оспорюється.

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14.

На підставі наявних у справі доказів апеляційний суд правильно установив, що спірне майно вибуло з володіння позивача як власника поза його волею, що дає їй право витребувати майно від добросовісного набувача за правилами п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Апеляційний суд обґрунтовано визнав помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених ст. 388 ЦК України підстав для задоволення позову, оскільки, на думку суду першої інстанції державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на 9/16 ідеальних частин спірної квартири скасована, тому в силу закону ОСОБА_2 поновлено право власності на вказану частину зазначеної квартири і додатково поновлювати їй таке право судовим рішенням не має правових підстав.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування суду норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 відхилити, рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренка