Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

12 травня 2016 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Сугачової О.О.

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності, визнання договору дійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом до відповідача, яким остаточно просить визнати за ОСОБА_1 право власності на реконструйоване нерухоме майно - житловий будинок літ. «Б-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 з улаштуванням мансарди літ. «Бм», загальною площею 193кв.м., в тому числі, житловою площею 120,3 кв.м.; присвоїти реконструйованому житловому будинку літ. «Б-1» по вказаній адреси, окрему юридичну адресу - АДРЕСА_1; визнати дійним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 03.09.2014р. житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1, загальною площею 215,4 кв.м., в тому числі, житловою площею 133,6 кв.м.

Обґрунтовуючи доводи позову зазначає, що 28.03.2014р. між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір дарування 16/100 частин7и житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 768кв.м., який складається із житлового будинку літ. А-1, житловою площею 71,4 кв.м., загальною площею 97,2 кв.м.; житлового будинку літ. «Б-1», загальною площею 16,0 кв.м., житловою площею 16,0кв.м.; араю літ. «Г»; сараю літ. «И»; льохів літ. «Д», «Е», «К»,; вбиралень літ. «Ж», «З»; огорожі № 1-4, яким позивач прийняла в дар безоплатно належні дарувальнику 16/100 частин вказаного домоволодіння. 26.01.2015р. між тими ж сторонами укладено договір купівлі-продажу 35/100 частини у праві спільної власності на домоволодіння (житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1» з надвірними будівлями), що знаходяться в АДРЕСА_1. Згідно умов цього договору позивачу переходить право користування приміщеннями 1-2, площею 11,7 кв.м.; 1-3, площею 14,4 кв.м. в житловому будинку літ. «А-1», приміщення 1-1, площею 8 кв.м. в прибудові літ. «А1-1» та надвірна будівля - сарай літ. «И», площею 2,2 кв.м., що знаходились у користування ОСОБА_3 на підставі рішення суду. Отже, за позивачем зареєстровано 51/100 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться за вказаною вище адресою. Позивач провела самочинну реконструкцію домоволодіння за власні кошти та добудувала житловий будинок літ. «Б-1» з улаштуванням мансарди, загальною площею 193 кв.м., в тому числі, житловою площею 120,3 кв.м. Відповідно до висновку технічного звіту про стан будівельних конструкцій та подальшої експлуатації реконструйованого житлового будинку, виготовленого ТОВ «КОНСУЛАТ», основні будівельні конструкції житлового будинку та квартири деформацій не мають, знаходяться в задовільному технічному стані, відповідають існуючим архітектурним, будівельним, санітарним, пожежним та придатні для подальшої експлуатації за призначенням. Між тим, позивач при здійснені робіт з реконструкції, провела будівельні роботи без дозволу на початок будівельних робіт, тому не має можливості ввести реконструйовану частину до експлуатації. Окрім того, 03.09.2014р. між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_1. Згідно договору відповідач зобов'язався передати у власність, а позивач прийняти предмет договору, не пізніше 03.02.2015р., що вбачається із п. 3.1. договору купівлі-продажу. Однак відповідач до встановленого строку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами не передав, чим порушив зобов'язання за договором, відповідно, права та інтереси позивача.

Представник позивача в судовому засідання підтримав викладені вище обставини та вимоги позову у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності не надав, тому суд розглядає справу за відсутністю відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи також в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення.

Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до правил ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що 28.03.2014р. між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір дарування 16/100 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 768кв.м., який складається із житлового будинку літ. А-1, житловою площею 71,4 кв.м., загальною площею 97,2 кв.м.; житлового будинку літ. «Б-1», загальною площею 16,0 кв.м., житловою площею 16,0кв.м.; сараю літ. «Г»; сараю літ. «И»; льохів літ. «Д», «Е», «К»,; вбиралень літ. «Ж», «З»; огорожі № 1-4, яким позивач прийняла в дар безоплатно належні дарувальнику 16/100 частин вказаного домоволодіння.

26.01.2015р. між тими ж сторонами укладено договір купівлі-продажу 35/100 частини у праві спільної власності на домоволодіння (житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1» з надвірними будівлями), що знаходяться в АДРЕСА_1.

Згідно умов цього договору позивачу переходить право користування приміщеннями 1-2, площею 11,7 кв.м.; 1-3, площею 14,4 кв.м. в житловому будинку літ. «А-1», приміщення 1-1, площею 8 кв.м. в прибудові літ. «А1-1» та надвірна будівля - сарай літ. «И», площею 2,2 кв.м., що знаходились у користування ОСОБА_3 на підставі рішення суду.

Отже, за позивачем зареєстровано 51/100 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться за вказаною вище адресою.

Такі обставини підтверджено копіями договору дарування від 28.03.2014р., договору купівлі-продажу від 26.01.2015р., технічного паспорту, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6-12, 24-26).

Стаття 317 ЦК України зазначає, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Встановлено, що позивач провела самочинну реконструкцію домоволодіння за власні кошти та добудувала житловий будинок літ. «Б-1» з улаштуванням мансарди, загальною площею 193 кв.м., в тому числі, житловою площею 120,3 кв.м.

Відповідно до висновку технічного звіту про стан будівельних конструкцій та подальшої експлуатації реконструйованого житлового будинку, виготовленого ТОВ «КОНСУЛАТ», основні будівельні конструкції житлового будинку та квартири деформацій не мають, знаходяться в задовільному технічному стані, відповідають існуючим архітектурним, будівельним, санітарним, пожежним та придатні для подальшої експлуатації за призначенням.

Такий факт вбачається із технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.9-12).

Відповідно до висновку технічного звіту про стан будівельних конструкцій та подальшої експлуатації реконструйованого житлового будинку, виготовленого ТОВ «КОНСУЛАТ», основні будівельні конструкції житлового будинку та квартири деформацій не мають, знаходяться в задовільному технічному стані, відповідають існуючим архітектурним, будівельним, санітарним, пожежним та придатні для подальшої експлуатації за призначенням. (а.с.13-19).

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Отже, відповідно до положень ст. 331 ЦК України, позивач здобуває право власності на нерухоме майно з моменту завершення будівництва.

Стаття 376 ЦК України передбачає особливості регулювання відносин, що склалися внаслідок самочинного зведення житлових будівель та споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Із матеріалів справи суд не вбачає, що в результаті реконструйованого будівництва заподіяно шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, а також настання погіршення екологічної ситуації та природних властивостей землі, не встановлено таких фактів і в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими, підтверджені, тому в цієї частині підлягають задоволенню.

Далі, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 03.09.2014р., укладений між позивачем та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Так, із копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.09.2014р. вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язався передати у власність, а ОСОБА_1 прийняти і оплатити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 215,4кв.м., розташований по АДРЕСА_1 (а.с.26).

Продавець зобов'язався, в тому числі, передати вказаний будинок протягом одного календарного місяця з дня виникнення у продавця права власності, але в будь-якому випадку не пізніше 03.02.2015р.

Відповідно до вимог ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст.ст. 202 - 209 ЦК України визначено загальні положення та вимоги про правочини.

Як вбачається із наданої копії договору купівлі-продажу від 03.09.2014р., сторонами не дотримано вимог вказаних положення ЦК України.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державної реєстрації, що передбачено ст.. 657 ЦК України.

З боку позивача не надано взагалі будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження своїх вимог щодо визнання дійсним вказаного договору купівлі-продажу від 03.09.2014р., відповідно, щодо визнання права власності на вказаний житловий будинок.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, при таких встановлених обставинах, відсутності доказів, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову у цієї частині.

Керуючись ст.ст. 4, 11,15, 60, 212-215 ЦПК Україні, ст.ст. 202-209, 317,319, 367, 379, 383, 376, 655, 656, ЦК України , суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на реконструйоване нерухоме майно - житловий будинок літ. «Б-1», розташований в АДРЕСА_1 з улаштуванням мансарди літ. «Бм», загальною площею 193кв.юмю, в тому числі житловою площею 120,3 кв.м.

В іншої частині вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя