Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Собіни І.М., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Мельник С.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду від 22 лютого 2016 року в справі за позовом Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання членом сімї померлого та визнання права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Рівненського міського суду від 22 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання членом сімї померлого ОСОБА_4, визнання права користування жилим приміщенням - задоволено. Визнано ОСОБА_2 членом сімї померлого 23 червня 2014 року ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою №233 в будинку №26 по вулиці Макарова в м.Рівне.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі Виконавчий комітет Рівненської міської покликався на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано те, що в матеріалах справи наявні рішення Апеляційного суду Рівненської області від 18.03.2015 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.07.2015 року, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у справі за її позовом до виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ЖКП «Західне» про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права постійного проживання та користування жилим приміщенням з правом реєстрації, а відтак дані рішення в силу положень частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи і безпідставно не взяті до уваги судом першої інстанції.

Доводив, що в матеріалах справи відсутні письмові докази ведення ОСОБА_2 з ОСОБА_4 спільного господарства, також немає і доказів які б підтверджували, нарахування та оплату послуг за користування спірною квартирою в розрахунку на двох осіб.

Стверджував, що ОСОБА_2 в квартирі №233 будинку 26 на вул. Макарова в місті Рівне не зареєстрована і для вирішення цього питання за життя ОСОБА_4 до відповідних органів не зверталась.

________________________________________________________________________________________

Справа № 569/14536/15-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/641/2016 р. Суддя-доповідач ОСОБА_6

Звертав увагу, що будь-яких правових підстав на користування квартирою №233 в будинку №26 на вул. Макарова в місті Рівне ОСОБА_2 не має, вказане також підтверджується судовою практикою Верховного суду України, а саме ухвалою від 13.10.2010 року у справі №6-17282св09.

З цих підстав просить рішення Рівненського міського суду від 22 лютого 2016 року скасувати та задовольнити позов виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_2 про виселення та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання членом сімї померлого та визнання права користування жилим приміщенням.

Представник Виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_2, про виселення із спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчим комітетом не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 була піднаймачем чи тимчасовим жильцем у спірній квартирі і задовольняючи її зустрічний позов до виконкому про визнання членом сімї померлого та визнання права користування жилим приміщенням, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 обрала своїм постійним місцем проживання квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 куди вселилася за згодою наймача ОСОБА_4 як член його сім'ї, з яким біля 29 років проживала однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, тому вона набула право на користування житлом у вказаній квартирі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається лише з підстав, установлених законом.

Як випливає зі змісту ст.ст. 98, 99 ЖК України, наймач жилого приміщення може дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в його користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), однак піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень даних в постанові Пленуму Верховного Суду України від 2 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати порядок, встановлений при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Судам при вирішенні спорів слід встановлювати, чи не зберігають зазначені особи за собою право користування іншим житловим приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що ніякої письмової згоди наймача на це вселення не було, оскільки саме поселення позивачки в цю квартиру відбувалось не у відповідності до вимог житлового законодавства та без реєстрації місця проживання.

Згідно п.п.13, 14 Правових позицій Верховного Суду України «Щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (житлове право)» від 26.05.2001 року, виходячи з положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. За змістом ст. 65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.

Як вбачається з матеріалів справи, на час проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 зберігала право на постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Колегія суддів виходить з того, що навіть, якщо позивачка ОСОБА_2 і проживала з покійним наймачем квартири ОСОБА_4 померлим 23 червня 2014 року, як одна сімя, то права на користування житлом в цій квартирі після його смерті у неї не виникло, оскільки з 7 травня 1996 року до 04 листопада 2015 року вона була зареєстрована та зберігала право на житло за адресою м Рівне вул. Княгині Ольги 4,, кімн. 84, а знялась з реєстрації після подання позову в даній справі до неї про виселення з кв. №233 б. 26 по вул. Макарова в місті Рівне без надання іншого житла.

Крім того, у ОСОБА_2 є у власності житловий будинок в с. Верба Дубенського району, набутий на підставі договору купівлі-продажу.

Тобто, законних підстав на проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі не було, воно носило характер тимчасового зі згоди наймача, а тому після припинення договору найму в зв'язку зі смертю наймача ОСОБА_4, вона була зобов'язана негайно звільнити займане жиле приміщення.

Оскільки цього вона не вчинила, то підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

В зв'язку з доведеністю позовних вимог про виселення, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову та визнання права на користування спірним житлом за ОСОБА_2, як членом сімї покійного наймача житла.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що Виконкомом Рівненської міської ради сплачено судового збору в розмірі 2733,8 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_2

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314,316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 22 лютого 2016 року скасувати.

Позов Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири №233 будинку 26 на вул. Макарова в місті Рівне без надання іншого житла.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання членом сімї померлого та визнання права користування жилим приміщенням квартири №233 будинку 26 на вул. Макарова в місті Рівне відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Виконавчого комітету Рівненської міської ради 2733,8 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: