Справа № 159/1391/16-ц
Провадження № 2/159/616/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 червня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючий суддя Денисюк Т.В.,

за участю секретаря Гарбар О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третіх осіб, що не заяляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мотивуючи свої вимоги тим, що з 2012 року відповідач проживає окремо від сімї, не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні сина, не цікавиться його життям, що на думку позивача свідчить про ухилення батька від виконання своїх обовязків по вихованню сина та в силу п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала та пояснила, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. 13 грудня 2009 року у них народився син ОСОБА_5. За спільною заявою сторін відповідач був записаний в актовому записі про народження сина батьком. Однак, після народження сина відповідач почав зловживати спиртними напоями, вчиняв сварки, втратив роботу, а у 2012 році залишив її з дитиною та виїхав з помешкання. З того часу відповідач її життям та життям сина не цікавився. Короткочасне спілкування мало місце влітку 2013 року, після чого відповідач не повідомляє про місце свого перебування, будь-який звязок з ним втрачено. В свою чергу позивач вийшла заміж, її чоловік має намір усиновити малолітнього ОСОБА_4, між чоловіком та сином склались довірливі відносини, син називає його батьком. Тому позбавлення відповідача батьківських прав вчиняється в інтересах дитини. Просить позов задовольнити.

Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради ОСОБА_2 вважає позов підставним та обґрунтованим.

Представник Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, просить врахувати висновки органу опіки та піклування за місцем проживання дитини про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом скерування судового виклику за місцем реєстрації.

Враховуючи згоду позивача, суд, керуючись ст. 224 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі.

При вирішенні спору суд керується таким:

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного спілкування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

При цьому, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на умови, за яких втручання у сімейне життя особи вважається виправданим, зокрема у справі «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, п. 50-53) зазначено, що виправданим є таке втручання, яке:

- здійснюється згідно із законом, тобто у випадках передбачених національним законодавством,

- має законну мету, наприклад захист прав та інтересів дитини,

- є необхідним у демократичному суспільстві.

У пункті 54 рішення Європейський суд з прав людини нагадував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, ОСОБА_6 A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана обставина підтверджена свідоцтвом про народження серії І-БК №195390 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідач близько трьох років тому залишив сімю та місце його знаходження не відоме, стосунки із сином він не підтримує. Також свідки підтвердили, що після народження сина відповідач почав зловживати спиртними напоями та вчиняти сварки в сімї, не працював, сімя існувала за рахунок коштів позивачки, яка через два роки після народження сина вимушена була шукати роботу, щоб забезпечити дитині необхідний рівень матеріального утримання.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року ОСОБА_3 звільнено від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Під час вирішення судом цих питань ОСОБА_3 був присутній, що у сукупності з наведеними раніше доказами, дає підстави зробити висновок, що перебуваючи в м. Києві ОСОБА_3 інтересу до дитини, яка також проживає в м. Києві, не проявляв.

На підставі виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва 01 квітня 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 проводиться стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі по 800,00 грн. щомісяця, починаючи з 28.07.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно інформаційної довідки державної виконавчої служби відповідач жодного разу не сплачував аліменти, станом на 01.02.2016 року борг становить 14503,22 грн.

28 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_9

Суд, виконуючи вимоги ст. 171 Сімейного Кодексу України, заслухав дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який повідомив, що свого рідного батька не памятає, любить маминого чоловіка ОСОБА_9 і називає його батьком.

Наведене у сукупності свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання свого обовязку по вихованню сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обовязків, протягом трьох років не цікавиться життям дитини, не знає про потреби сина, не надає матеріальної допомоги.

В той же час, згідно акту обстеження житлових умов позивач та її чоловік створили усі умови для комфортного проживання дитини та її розвитку, дитина зростає з почуттям любові до своїх членів сімї.

За таких умов, на переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав є законною та необхідною мірою для захисту інтересів дитини.

Аналогічного висновку дійшов орган опіки та піклування за місцем проживання дитини, про що вказано у висновку Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.06.2016 року № 104-4003.

Що стосується вимог ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України про одночасне стягнення аліментів на дитину у разі задоволення позову про позбавлення батьківських, то вона не підлягає застосуванню в даному випадку, адже рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина прийнято ще до вирішення спору у цій справі.

За клопотанням позивача судові витрати у справі необхідно залишити за нею.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 88, 209, 212-215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судові витрати у справі залишити за позивачем.

Заочне рішення суду може бути переглянуто за заявою відповідача. Відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може бути подано до Ковельського міськрайонного суду заяву про перегляд заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:ОСОБА_10