УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив скасувати наказ про звільнення № 2/01-2 від 12 січня 2015 року як незаконний; поновити на посаді менеджера із збуту; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та скасувати наказ товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» № 26/01-2 від 15 квітня 2015 року «Про внесення змін до наказу № 2/01-2 від 12 січня 2015 року про звільнення ОСОБА_4» як незаконного.

Мотивував вимоги тим, що наказом №2/01-2 від 12 січня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади менеджера із збуту з 12 січня 2015 року за ст. 40 ч.1п.4 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним, таким, яке проведено з порушенням вимог закону, а підстава звільнення не відповідає дійсності, так як прогулів він не вчиняв. Зазначив, що про складені акти щодо відсутності його на роботі йому не відомо, складання акту про відмову давати пояснення не здійснювалось у його присутності. Позивач вказує на те, що в порушення вимог ст. 149 КЗпП України у нього не відбирались жодні пояснення про поважність причин відсутності на роботі, з'ясування причин його відсутності на робочому місці роботодавцем не здійснювалось.

РішеннямУжгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, щонаказом товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» від 13 грудня 2012 року № 10/01-2 ОСОБА_4 прийнято на посаду менеджера із збуту з 14 грудня 2012 року.

Наказом №2/01-2 від 12 січня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади менеджера із збуту з 12 січня 2015 року за ст. 40 ч.1п.4 КЗпП України. Підставою видачі даного наказу стали доповідні записки від 03 листопада 2014 року, від 04 листопада 2014 року, від 05 листопада 2014 року; акти про прогули від 03 листопада 2014 року, від 04 листопада 2014 року, від 05 листопада 2014 року; наказ № 01/1-01 від 12 січня 2015 року Про витребування письмових пояснень; акт про відмову від надання пояснень від 12 січня 2015 року.

Наказом №26/01-2 від 15 квітня 2015 року директора ТОВ «АВЕ Ужгород» Якубик Н.В. внесено зміни до наказу №2/01-2 від 12 січня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_4», у п.1 слова «з 12 січня 2015 року» замінено на «з 19 січня 2015 року»; у п.2 слова «з 14 грудня 2012 року по 12 січня 2015 року» замінено на «14 грудня 2012 року по 19 січня 2015 року».

У п.2 і п.3 даного наказу зазначено, що про цей наказ слід повідомити ОСОБА_4 та запропонувати йому надати трудову книжку для внесення до неї виправлення дати звільнення. При наданні ОСОБА_4 оригіналу листка непрацездатності серія АГВ №712804 провести з ним розрахунок допомоги із тимчасової втрати працездатності.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що Дисциплінарне стягнення у виді звільнення позивача з роботи з 12 січня 2015 року за п.4 ст.40 КЗпП України відповідачем було застосовано у межах строку, передбаченого ст.148 КЗпП України, оскільки ОСОБА_4 здійснив прогули 03 листопада 2014 року, від 04 листопада 2014 року, від 05 листопада 2014 року, а в період з 17 листопада 2014 року по 10 січня 2015 року перебував на лікарняному, час перебування на якому не враховується до строку застосування стягнення. Тому суди дійшли правомірного висновку про те, що звільнення позивача відбулось з дотриманням установленого законом порядку, зазначені вимоги закону були виконані відповідачем при застосуванні до ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за вчинення порушення трудової дисципліни у вигляді прогулу без поважних причин.

При цьому судами попередніх інстанцій вірно зауважено, що встановивши, що відповідачем зміна дати звільнення була спрямована на приведення наказу про звільнення ОСОБА_4 у відповідність до вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, оскільки виникнення такої обставини стало наслідком дій позивача, який про обставини своєї непрацездатності 12 січня 2015 року відповідача не повідомляв, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування наказу №26/01-2 від 15 квітня 2015 року «Про внесення змін до наказу №2/01-2 від 12 січня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_4».

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з роз'ясненнями викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року (із змінами і доповненнями).

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська