Ухвала

іменем україни

25 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Дем`яносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») та просила визнати недійсним договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару в групі від 01 серпня 2015 року та зобов'язати ТОВ «Авто Просто» повернути їй кошти в розмірі 84 739 грн 34 коп., які вона сплатила на виконання умов зазначеного договору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що укладений між сторонами договір не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та Ліцензійним умовам провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання в сфері фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК Українивизначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що умови договору порушують принцип недобросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди позивачеві, позивачем не надано, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання умов договору несправедливими.

Крім цього, Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (набрав чинності 09 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг"та доповнено п. 11-1 , відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього ЗаконуНаціональна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

Як на підставу своїх позовних вимог, ОСОБА_4 посилалася на те, що договір не відповідає ліцензійним умовам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановиши фактичні обставини в справі, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов до обгрунтовано висновку про те, що не знайшли свого підтвердження посилання позивача на невідповідність умов договору ліцензійним умовам.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, обґрунтовано виходили з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника

ОСОБА_5 на увагу не заслуговують, висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів..

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

М.В.Дем`яносов

О.В.Ступак