справа № 760/3921/16-ц
провадження № 2/760/2965/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
29.02.2016 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якому просила стягнути з відповідача на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ? частини від усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08.02.2011.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач зазначила, що син проживає разом з нею та вона докладає всіх зусиль для забезпечення та задоволення його потреб його, відповідач не проявляє належної уваги вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до норм чинного законодавства відповідач зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, а тому вона звернулася до суду з цим позовом.
Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 21).
Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав клопотання у якому просив відкласти розгляд справи, у зв'язку з тим що у період з 28.03.2016 до 11.04.2016 перебуватиме на лікуванні за адресою: Львівська обл., смт. Східниця, вул. Б. Хмельницького, 28.
Суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки відповідач не надав належних доказів на підтвердження вищезазначених обставин.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
З'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
Сторони зареєстрували шлюб 09.08.2003, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 966. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 09.09.2003 (а.с. 4).
Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 11.07.2006, про що складено актовий запис № 1525 (а.с. 5).
Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08.02.2011 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 6).
Згідно з довідкою форми № 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурний підрозділ «Житлово-експлуатаційна дільниця № 902» від 17.02.2016 № 518 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 з 04.04.1995, ОСОБА_6 з 04.04.1995, ОСОБА_1 з 04.04.1995, ОСОБА_7 з 23.01.2016 та ОСОБА_3 з 06.09.2006 (а.с. 7).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.
Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27).
Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК.
Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зобов'язані матеріально забезпечувати свого сина ОСОБА_3
Відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частина перша статті 181 СК передбачає, що «способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними».
Відповідно до частини першої статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень статті 183 СК розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач працездатний, може працювати та утримувати свою неповнолітню дитину, зобов'язаний до цього законом, на підставі цього суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.
Отже, враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, беручи до уваги положення закону та обставини справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено частиною другою статті 182 СК.
Частина перша статті 191 СК визначає, що «аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову».
Таким чином, стягнення аліментів належить присудити з дня пред'явлення позову, тобто з 29.02.2016.
За подання позову про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 180, 181, 182, 183, 191 СК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 367 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити повністю.
Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко