У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Куцина М.М., Собослой Г.Г.

при секретарі : Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 16 листопада 2015 року по цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійним договір дарування житлового будинку, розташованого в смт.Солотвино, вул.Харківська,133, Тячівського району, Закарпатської області, укладеного 6 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №88.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1970 року її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали у будинку по вул.Харківська, 133 в смт.Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області. З 1980 року батьки розлучилися і припинили спільне проживання, вона з матірю переїхали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, а батько залишився проживати за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

17 грудня 2000 року її мати ОСОБА_5 померла і після смерті матері, позивачка почала тісно спілкуватися з батьком, підтримувала родинні стосунки, їздила до нього в гості. З 2008 року вона переїхала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_3, де і зараз проживає. Щороку, декілька разів на рік, вона їздила до батька, а він неодноразово приїздив до неї в гості. У них склалися добрі родинні відносини. В жовтні 2009 року, батько повідомив її, що посвідчив у нотаріуса заповіт на її користь і передав їй сам заповіт. Починаючи з 2014 року батько почав сильно хворіти. Весь цей час вона перебувала біля батька, доглядала за ним, купувала ліки, підтримувала його морально. Коли хвороба почала прогресувати, ОСОБА_4 став зловживати спиртним. В кінці грудня місяця 2014 року позивачка змушена була залишити на пару тижнів батька і поїхати додому. В середині січня 2015 року вона знову приїхала до батька і продовжила доглядати за ним. 14 липня 2015 року її батько помер. Після смерті батька вона звернулася до приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини за заповітом, де дізналася, що її батько 6 січня 2015 року, склав договір дарування будинку за адресою вул.. Харківська, 133 в смт.Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області на користь свого брата (її дядька) ОСОБА_2.

На думку позивачки ОСОБА_2, скориставшись її відсутністю, хворобливим станом її батька, під впливом обману, таємно, уклав договір дарування будинку, в якому проживав її батько. Укладення договору дарування 6 січня 2015 року, напередодні великого православного свята Різдва Христового, свідчить про те, що відповідач поспішав оформити договір дарування за її відсутності, бо бачачи стан її батька. Ознакою афери, за твердженням позивачки, є те, що було зроблено не заповіт, а укладено договір дарування що при врахуванні стану її батька є алогічним. Про те, що ним був укладений договір дарування ОСОБА_4 ніколи не згадував і не казав. Також він нічого не говорив, про бажання залишити будинок своєму братові.

Позивач вважає, що відповідачем був вчинений правочин під впливом обману при тяжких обставинах, в яких перебував її батько, що в свою чергу є підставою для визнання правочину недійсним.

Рішенням Тячівського районного суду від 16 листопада 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення районного суду скасувати в звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так на думку апелянта суд не взяв до уваги той факт що ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями, що підтвердили свідки, в результаті чого не в повній мірі міг адекватно оцінювати що відбувається. Будинок він бажав залишити позивачці, яка весь час доглядала за ним. В свою чергу між батьком позивачки та відповідачем були неприязні стосунки. В період підписання договору, за твердженням апелянта, її батько перебував у нетверезому стані і думав, що ходив до нотаріуса оформляти приватизацію земельної ділянки, що свідчить про те, що правочин вчинено під впливом обману.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_4 був власником житлового будинку в смт.Солотвино, вул.Харківська, 133, та земельної ділянки, площею 0,15 га., на якій розташований зазначений будинок (а.с.90, 107). Заповітом від 13.10.2009 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9). 6 січня 2015 року, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами за №133, який знаходиться в смт. Солотвино по вул. Харківській, загальною площею 156,10 кв.м., та надвірні споруди, які розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га. та земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер - :02:002:0730, яка розташована в смт. Солотвино, вул.. Харківська, 133, Тячівського району, Закарпатської області, (а.с.79, 80).

За даних медичної карти стаціонарного хворого №4390 Долинської центральної районної лікарні, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні центральної районної лікарні у період з 31.10.2011 року по 8 листопада 2011 року з діагнозом хронічний холіцистопанкреатит, стадія загострення (а.с.161).

Згідно довідки Закарпатського обласного онкологічного диспансеру від 28.07.2014 року за №4418 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, знаходився в них на лікуванні з 28 липня 2014 року (а.с.78).

З 19 березня 2015 року по 28 березня 2015 року ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в Солотвинській амбулаторії загальної практики сімейної медицини з діагнозом кахексія, алкогольна інтоксикація, цироз печінки (а.с.77).

З 27.04.2015 року по 07.05.2015 року ОСОБА_4, перебував на обстеженні і стаціонарному лікуванні у Закарпатському обласному клінічному онкологічному диспансері з діагнозом Сч. гортаноглотки ТЗНоМо кл.гр.IV, (а.с.12).

14 липня 2015 року ОСОБА_4 помер (а.с.13).

23 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.14).

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ст.60 цього ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі, відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 230 ЦК України, передбачено, що в разі якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Належних та допустимих доказів обману дарувальника при укладенні договору дарування житлового будинку, матеріали справи не містять. Посилання позивачки на те, що на самому ділі ОСОБА_4 думав, що у нотаріуса оформляє приватизацію земельної ділянки спростовано розпискою від 6 січня 2015 року, написаною ОСОБА_4 власноручно, згідно якої він дарує свій будинок та земельну ділянку в смт.Солотвино, вул.. Харківська. 133, своєму брату ОСОБА_2, перебуваючи в здоровому глузді і розуміючи, що він подарував при житті, а не після смерті (а.с.75).

Твердження ОСОБА_1 про те, що дарувальник в період укладення договору дарування перебував у стані алкогольної інтоксикації і не розумів значення своїх дій, не доведено. В свою чергу покази свідків, на які посилається позивач не є допустимими доказами для підтвердження факту не розуміння дарувальником значення своїх дій під час укладанні договору дарування.

Посилання апелянта на те, що договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами не підписувався померлим ОСОБА_4 також позивачем не доведено.

Клопотань щодо призначення експертиз, сторони в суді першої та апеляційної інстанції не заявляли.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог.

З врахування викладеного, суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Рішення Тячівського районного суду від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді