Справа № 740/3200/15
Провадження № 2/740/21/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 червня 2016 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Діденко О.П.,

при секретарі Капленку І.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

третіх осіб:

ОСОБА_3,

приватного нотаріуса ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині справу за позовною заявою ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, до ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 у позові та, уточнивши позовні вимоги та особу відповідача в подальшому, зазначила, що 15.11.2014 року помер її батько ОСОБА_7, до майна якого, що складається з жилого будинку № 34 по вул.Космонавтів у м.Ніжині, вона являється єдиним спадкоємцем за законом. Звернувшись у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, від останнього отримала повідомлення, що ОСОБА_7 залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 20.08.2013 року за № 1245, на все майно не на її ім»я, а на ім»я іншої особи - відповідача, що позбавляє її права на одержання спадщини. Нотаріус, який посвідчував заповіт, не зазначив, у зв»язку з якою хворобою заповіт ОСОБА_7 за дорученням останнього було підписано іншою особою - ОСОБА_8 Зазначений заповіт просила визнати недійсним з тих підстав, що спадкодавець тривалий час зловживав алкогольними напоями та страждав психічним захворюванням, тому вважає, що він на час складання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що її батьки розлучилися в 1974 році і з зазначеного часу до 1999 року вона проживала з матір»ю в Харківській області, а батько ОСОБА_7 проживав у м.Ніжині зі своєю матір»ю її бабусею. Від матері їй відомо, що її батько ОСОБА_7 страждав психічним захворюванням, від якого проходив стаціонарне лікування в 1972-1973 роках у м.Батумі, де він на той час працював. Проживаючи в Харківській області, вона під час літніх канікул на тиждень приїжджала до батька та бабусі в м.Ніжин, і в цей час батько почував себе нормально, був радий її приїзду. На постійне місце проживання в м.Ніжин вона приїхала в 1999 році і з зазначеного часу до вересня 2012 року проживала в половині будинку свого батька ОСОБА_7 за адресою: м.Ніжин, вул.Космонавтів, № 34, а батько проживав в іншій половині цього будинку. Агресивну поведінку з боку ОСОБА_7 виявила у 2001 році. 15.11.2014 року батько помер, але хто займався його похованням не знає, так як вона в цей час перебувала в лікарні. В період з 2012 року до дня смерті ОСОБА_7 вона відвідувала його три рази і в поведінці батька спостерігала агресивність, але в лікувальні заклади з приводу його лікування не зверталась. Був випадок, орієнтовно у 2010 році, коли ОСОБА_7 з сокирою ганявся за її сином ОСОБА_9 та бив вікна в тій частині будинку, в якій вона жила. Про наявність у батька якихось фізичних вад їй невідомо, а також невідомо, чи перебував він на обліку в лікувальному закладі з приводу психічного захворювання.

Представник позивача ОСОБА_2 дала пояснення, аналогічні обставинам, зазначеним у позові в обгрунтування позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_5 - мати позивача ОСОБА_1, у судове засідання не з»явилася, але від неї надійшла заява, в якій вона справу просила розглянути за її відсутності та в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що з 20.04.2010 року за згодою ОСОБА_7 вона зареєстрована в його будинку за адресою: м.Ніжин, вул.Космонавтів, № 34, так як гуртожиток, у якому вона проживала, згорів, але в будинку ОСОБА_7 жодного дня не проживала. ОСОБА_7 знала, як сусіда, заходила до нього раз чи два в місяць, до неї ОСОБА_7 ставився нормально, чи страждав він психічним захворюванням - не знає. ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями і коли він був у стані алкогольного сп»яніння, його поведінка не була адекватною, іншого щодо його особи вона нічого пояснити не може. В подальшому ОСОБА_3 надала заяву, в якій просила розгляд справи продовжити за її відсутності. Відповідач ОСОБА_6 повторно в судове засідання не з»явився, у зв»язку з чим та з врахуванням думки учасників судового розгляду, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд визнав можливим заочний розгляд справи. В подальшому, під час розгляду справи, від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що його інтереси буде представляти в суді адвокат ОСОБА_10, проте від нього також надійшла заява, у якій він просив справу розглянути без його участі, тому зазначені обставини не вплинули на ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував та пояснив, що ОСОБА_7 звертався до нього з приводу посвідчення заповіту на ім»я ОСОБА_6 тричі протягом місяця: перший раз ОСОБА_7 не знав відомостей щодо ОСОБА_6, а саме дати його народження, тобто, його звернення носило консультативний характер; повторно він прийшов з ОСОБА_6 і коли було складено текст заповіту на аркуші, але текст ще не було внесено в офіційний бланк, то виявлено, що в ОСОБА_7 через хворобу трясуться руки і він сам не зможе його підписати, тому йому було рекомендовано прийти зі своїми свідками; втретє ОСОБА_7 прийшов зі свідками та з ОСОБА_6 20.08.2013 року, коли й було посвідчено заповіт. Вважає, що ОСОБА_7 діяв усвідомлено, оскільки його наміри скласти заповіт саме на ім»я ОСОБА_6 протягом зазначеного часу не змінювалися. Дієздатність ОСОБА_7 сумніву в нього не викликала, в чому він пересвідчився під час спілкування з ним. Деталізація хвороби, через яку ОСОБА_7 сам не міг поставити свій підпис у заповіті, не є обов»язковою.

Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

15.11.2014 року помер ОСОБА_7, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області зроблено відповідний актовий запис за № 863 (копія свідоцтва про смерть на а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина.

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на а.с. 9 убачається, що за померлим ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на житловий будинок № 34 по вул. Космонавтів у м. Ніжині.

За життя 20.08.2013 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати та на що матиме право за законом, заповів відповідачу ОСОБА_6 (копія заповіту на а.с.60).

Як видно з копії спадкової справи №838, заведеної Ніжинською міською державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_7, заяви про прийняття спадщини після його смерті подавали: позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (копія спадкової справи на а.с. 85-104).

Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

В Ніжинському диспансерному психоневрологічному відділенні на обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_7 не перебував (довідка зазначеного лікувального закладу від 04.12.2015 року на а.с.168).

За даними архіву та згідно картотеки Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не значиться, по відділеннях та у приймальне відділення у стаціонар не госпіталізовувався, за медичною допомогою в диспансерне відділення не звертався (довідка Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні від 09.12.2015 року № 24-07/2050 на а.с.166).

Копію довідки психіатричної лікарні м.Батумі на а.с.35 (копія довідки аналогічного змісту на а.с.66, вихідний номер та дата яких нечитаємі), суд не може визнати належним та допустимим доказом у підтвердження вимог позивача, оскільки в ній зазначено, що в період з 14.10.1972 року по 13.06.1973 року з діагнозом «параноїдна шизофренія» проходив лікування Дадя (а не ОСОБА_7) ОСОБА_11, тобто, зазначено інше прізвище, хоч дата народження і співпадає з зазначеною позивачем, і докази про встановлення факту належності цієї довідки померлому ОСОБА_7 позивачем не надані.

Ухвалою суду від 01.12.2015 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу у справі, а ухвалою від 13.01.2016 року вирішено питання покладення витрат за її проведення на позивача ОСОБА_1, як на сторону, за чиїм клопотанням було призначено експертизу (а.с. 151-154, 176). 29.02.2016 року ухвала суду від 01.12.2015 року повернута без виконання разом з матеріалами цивільної справи у зв»язку з непроведенням оплати виконання експертизи позивачем, а 26.04.2016 року повернута суду з тієї самої підстави повторно, у зв»язку з чим ухвалою суду від 07.06.2016 року зазначені ухвали скасовані у відповідності до вимог ч.2 ст.86 ЦПК України.

Як видно з повідомлення Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 08.12.2015 року на а.с.165, в період з 01.10.2010 року по 16.11.2014 року мали місце два факти звернення громадян, а саме: 26.08.2012 року - ОСОБА_5О (третьої особи) з приводу того, що ОСОБА_7 вимагав у неї гроші, але в порушенні відносно нього кримінальної справи за ст.296 КК України відмовлено за відсутністю події злочину - на підставі п.2 ст.6 діючого на той час КПК України, та 08.02.2014 року мало місце повідомлення диспетчера швидкої допомоги про заподіяння ОСОБА_7 ножового поранення в область щоки ОСОБА_12, але 13.03.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК україни за відсутністю в діянні складу злочину. В той же час зазначене повідомлення містить відомості щодо факту заподіяння 04.07.2010 року ОСОБА_7 його онуком тілесних ушкоджень у вигляді забою лівої половини грудної клітини та щодо фактів численних звернень ОСОБА_7 з приводу крадіжок у нього грошей та з його господарства курей, за якими були відкриті кримінальні провадження.

У відповідності до ч.1 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

У відповідності до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. При цьому Закон не вимагає обов»язкового зазначення паспортних даних особи, яка підписує заповіт.

За положеннями ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв»язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Такі ж положення містяться в ст. 45 Закону України «Про нотаріат». Як вбачається з тексту заповіту від 20.08.2013 року, в останньому зазначається про неможливість підписання особисто тексту заповіту ОСОБА_7 у зв»язку з хворобою, при цьому законом не вимагається конкретно розписувати діагноз хворого, а також у ньому зазначено, що за проханням ОСОБА_7 текст заповіту зачитано вголос його свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та що заповіт дійсно відповідає намірам заповідача і після прочитання вголос змісту заповіту, текст заповіту підписано власноручно ОСОБА_8, та вказано його ідентифікаційний номер, дату народження та місце проживання. Також у заповіті зазначено, що особу заповідача, свідків та ОСОБА_8 встановлено і їх дієздатність перевірено (копія заповіту на а.с.60).

Оскільки в судовому засіданні не встановлено, що через свій стан ОСОБА_7 20.08.2013 року не міг особисто обирати свідків та сприйняти суть прочитаного йому вголос його ж свідками заповіту, а також не знайшло підтвердження належними та допустимими доказами з боку позивача те, що він у цей день не розумів значення своїх дій та/або не міг керувати ними внаслідок психічної хвороби чи тривалого часу зловживання алкогольними напоями, тобто, не встановлено таких порушень закону, які б давали суду підстави для визнання заповіту від 20.08.2013 року недійсним, то заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 225, 1233, 1234, 1247, 1257 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, до ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7, посвідченого 21.08.2013 року приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1245, відмовити.

Копію вступної та резолютивної частин та копію повного заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Діденко О.П.

Повне рішення виготовлено

08 червня 2016 року.