Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 вересня 2011 року по день фактичного розрахунку 07 жовтня 2015 року в розмірі 45 633,49 грн.

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано вимоги ст. 116 КЗпП України згідно якої розрахунок з працівником здійснюється в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Вказує, що ОСОБА_2 з вимогою про проведення розрахунку до роботодавця не звертався, а пред'явлення до суду позову не вважається вимогою в розумінні норм ЦК України. Зазначає про порушення судом норм процесуального права.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно виходив з того, що з вини відповідача позивач несвоєчасно отримав розрахунок при звільненні, а тому відповідно до ст. 117 КЗпП України до стягнення підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2014 року встановлено факт невиплати позивачу всіх сум належних йому при звільненні та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 01 січня 2011 року по 13 вересня 2011 року в сумі 667,80 грн. Рішення суду набрало законної сили.

Вказана сума боргу була перерахована на рахунок позивача лише 07 жовтня 2015 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с.5).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановленні судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що позивач не пред'явив вимоги про проведення з ним розрахунку при звільненні, а тому відсутня його вина не заслуговують на увагу, оскільки закон покладає на роботодавця обов'язок провести із звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому, а тому при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 не отримано розрахунку при звільненні, що є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, судом невірно проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМ України №100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Пунктом 3 трудового договору між працівником і фізичною особою №303 від 01 січня 20103 року передбачено оплата праці ОСОБА_2 в розмірі мінімальної заробітної плати на місяць. В липні-серпня 2011 року розмір мінімальної зарплати становив 960,00 грн.

За таких обставин середньоденний заробіток позивача становить 44,65 грн. (960,00грн. х 2 місяці /43 робочих дня ).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 14 вересня 2011 року по 06 жовтня 2015 року становить 45 543,00 грн. (44,65 грн. х 1020 дні затримки), тому підлягає до стягненню на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.117 КЗпП України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 45 633,49 грн. до 45 543,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :