У х в а л а

2 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Олексій Володимирович, про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та обтяження квартири,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого

2016 року, позов задовольнив, постановив визнати недійсним договір іпотеки, припинити обтяження квартири забороною відчуження та іпотекою.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 18 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалені у справі судові рішення залишила без змін.

31 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 9 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва

від 10 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 216 Цивільного кодексу України.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня,

16 жовтня 2013 року, 18 червня, 30 липня 2014 року та 6 травня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що договір дарування квартири, за яким

ОСОБА_6 набула право власності на спірну квартиру, яку передала

31 січня 2015 року в іпотеку ОСОБА_4, визнано судом недійсним, а отже, майно, передане в іпотеку, не належало на момент укладення договору іпотекодавцю, що слугує підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалах від 10 квітня, 16 жовтня 2013 року, 30 липня 2014 року та

6 травня 2015 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справах судові рішення та направивши справи на новий розгляд, указав на порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ;

- у рішенні від 18 червня 2014 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справі судові рішення та постановивши нове рішення про відмову в задоволенні позову, указав на те, що право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник майна, натомість позивач не є власником.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Олексій Володимирович, про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та обтяження квартири про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко