Cправа № 127/8261/16-ц
Провадження № 2-к/127/7/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

09 червня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Поливаній Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання щодо визнання та виконання на території України рішення польського суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року до Вінницького міського суду Вінницької області із Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшло клопотання щодо визнання та виконання на території України рішення заочного вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові від 05.09.2003 року за позовом малолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника матері ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну рішення у справі аліментів, яким засуджено від відповідача ОСОБА_1 аліменти на користь малолітної дочки: ОСОБА_2 Літинська, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму у розмірі 600 злотих на місяць, починаючи від дня 25.10.2001 року, платні згори до кожного 5-го числа наступного по собі місяця разом з установленими відсотками на випадок нетермінової вплати будь-яких несплачених аліментів на руки матері неповнолітньої ОСОБА_3, тобто замість аліментів встановлених судовим вироком вказаного Суду від дня 22.12.1999 року, шифр акт ІІІ RC 848/99/S. ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 не сплачує належні аліменти за рішенням суду, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 65 100,00 злотих, тому вона просить визнати та здійснити примусове виконання вказаного рішення польського суду в Україні.

У відносинах між Україною та ОСОБА_4 діє ОСОБА_5 про стягнення аліментів за кордоном, укладена 20 червня 1956 року.

На підставі цієї ОСОБА_5 ОСОБА_3 звернулась із заявою про визнання та виконання в Україні рішення польського суду до Міністерства юстиції України, на яке Законом України від 20 липня 2006 року "Про приєднання України до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за кордоном" покладено функції органу, що приймає, та органу, що передає документи на підставі ОСОБА_5.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

ОСОБА_3 в судове засідання також не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена.

Оскільки неявка сторін без поважних причин у судове засідання, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не перешкодає розгляду клопотання, суд розглянув клопотання у їх відсутність, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження № 3829/1997, виданого 03.06.1997 року відділом реєстрації актів громадського стану в Кракові, суд вбачає, що батьками ОСОБА_2 ОСОБА_1, 14.05.1997 року є ОСОБА_3 та районним судом для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові від дня 18.12.1997 року, шифр акт ІІІ RC 761/97/ S установлено, що батьком дитини є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 у Вінниці (а.с. 16-18).

Судом встановлено, що заочним вироком Районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові від 05.09.2003 року після розгляду справи в Кракові у справі внесеного позову малолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника матері ОСОБА_3 проти ОСОБА_1 про зміну рішення у справі аліментів, засуджено від відповідача ОСОБА_1 аліменти на користь малолітної дочки: ОСОБА_2 Літинська, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму у розмірі 600 злотих на місяць, починаючи від дня 25.10.2001 року, платні згори до кожного 5-го числа наступного по собі місяця разом з установленими відсотками на випадок нетермінової вплати будь-яких несплачених аліментів на руки матері неповнолітньої ОСОБА_3, тобто замість аліментів встановлених судовим вироком вказаного Суду від дня 22.12.1999 року, шифр акт ІІІ RC 848/99/S. Вироку надано порядок негайного набуття чинності.Дане рішення набрало юридичну силу від дня 27.09.2003 року з виконанням від 05.09.2003 року (а.с. 14-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України, рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 49 Договору між Україною та ОСОБА_4 про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1994 року, який набрав чинності 14.08.1994 року, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території винесені на території іншої Договірної Сторони рішення судів з цивільних справ.

Слід зазначити, що в заяві у справі отримання аліментів ОСОБА_2 Літинська просить примусово стягнути з ОСОБА_1, в зв'язку з тим, що він не платить належні аліменти зі станом заборгованості 65 100,00 злотих (а.с. 4-6).

Однак, суд звертає увагу на те, що в характеристиці від 30.12.2014 року, виданої головою Окружного суду у Кракові зазначено, що ОСОБА_2 Літинська є ученицею другого класу Загальноосвітнього Ліцею у Кракові та не є спроможною забезпечити умови свого утримання. Згідно з вироком Районного суду для Кракова Сьрудмєсця у Кракові від дня 5.09.2003 року, шифр акт ІІІ RC 848/01/S, ОСОБА_1 зобов'язаний платити аліменти у розмірі 600 злотих на місяць. Так від 2003 року по сьогоднішній день боржник не виконав свій обов'язок, що призвело до значної заборгованості. Крім того, він не інтересується життям дитини та не носить жодних коштів на її отримання (а.с. 11-12).

Згідно Закону України від 20 липня 2006 року "Про приєднання України до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за кордоном" Україна приєдналась до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за кордоном, укладеної 20 червня 1956 року у м. Нью-Йорк. Відповідно до вказаного Закону та ст. 2 ОСОБА_5 виконання функцій Органу, що приймає, та Органу, що передає, в Україні покладається на Міністерство юстиції України.

Клопотання Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за формою та змістом відповідає вимогам ЦПК України та Інструкції про виконання в Україні ОСОБА_5 про стягнення аліментів за кордоном, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2006 року.

Відповідно до статті 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України", клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до ч.ч. 6-8 ст. 395 ЦПК України суд, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Якщо рішення іноземного суду вже виконувалося раніше, суд визначає, в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню. Якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Відповідно до ст. 396 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Згідно ч. 6 ст. 50 Договору між Україною і ОСОБА_4 про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифіковано Постановою Верховної Ради № 3941-XII від 04.02.94, рішення, зазначені в статті 49, підлягають визнанню і виконанню на території іншої Договірної Сторони, якщо при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Для визнання і виконання рішення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; це стосується також форми клопотання про визнання і виконання рішення ( ч. 3 ст. 52 вищевказаного Договору).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищевказана стаття передбачає застосування процесуальних норм тієї території, де запитується визнання та приведення у виконання рішень, під час приведення їх у виконання. У цьому випадку визнання запитується на території України, отже застосовуються процесуальні норми України.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості по виплаті аліментів (а.с. 22), який виконано особисто Галіною ОСОБА_3, оскільки він виконаний не державною установою, що здійснює виконання судових рішень, а також без зазначення законодавства на підставі якого він нараховувався, тому неможливо встановити правильність підрахунку боргу. Крім того, розрахунок виконаний на польській мові, без перекладу.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості виконано за період з 2003 року по 2014 рік включно, тобто за 12 років, що суперечить вимогам ст. 391 ЦПК України, а саме рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашення заборгованості за остатті три роки.

Таким чином, виходячи з положень вищевказаної статті, суд приходить до висновку, що він має право стягнути заборгованість лише за останні три роки, однак ОСОБА_3 не надала доказів про заборгованість, саме за останні три роки.

Виходячи з вище наведеного, суд звертає увагу на те, що Галіною ОСОБА_3 не було надано суду доказів про те, чи виконувалось раніше вирок Районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові від 05.09.2003 року ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що клопотанні щодо визнання та виконання на території України рішення польського суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 не знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 9 Конституції України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України", ст.ст. 8, 10, 60, 209, 210, 390, 391, 392, 395, 396, 397 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В клопотанні щодо визнання та виконання на території України рішення польського суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення, а особами, у відсутність яких вона постановлена, - протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: