Справа № 750/7851/16-ц
Провадження № 2/750/2345/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участю секретаря Юрченко І. В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 (колишня Одінцова) в м. Чернігові, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 17.11.1998 року за реєстровим № 5188 та визнання за нею права власності на ? частину цієї квартири. Позовні вимоги мотивувала тим, що вказану квартиру було придбано під час шлюбу, а тому ця квартира в силу положень ст.. 22 КпШС України була спільною власністю її та її чоловіка ОСОБА_7, письмової згоди на відчуження цієї квартири вона не надавала, а тому оспорюваний договір є недійсним в силу положень ст.. 48 ЦК України (в редакції 1963 року).

Позивач та представник позивача в судовому засіданні 11.10.2016 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі, після оголошеної перерви в судове засідання не зявилась позивач, про час і місце слухання справи повідомлені у встановленому порядку.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні 11.10.2016 року позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Після оголошеної перерви в судове засідання представник відповідача не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений у встановленому порядку.

Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судовому засіданні11.10.2016 року висловила думку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те, що спірна квартира була особистою власністю померлого ОСОБА_7, після оголошеної перерви в судове засідання не зявилась, подала письмові пояснення по справі.

Третя особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 М в судове засіданні не зявились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Третя особа ОСОБА_6 просив розглянути справу без його участі, повідомив про відсутність у нього претензій матеріального характеру стосовно спадщини після смерті його матері не має.

Суд вважає за можливе завершити розгляд справу у відсутність осіб, які не зявились до суду.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з травня 1972 року (а. с. 42). Згідно із довідкою КП «Чернігівське МБТІ» від 05.10.2016 року, право власності на житловий будинок по провулку Б. Хмельницького, 3 в м. Чернігові було зареєстровано 28.04.1981 року на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 20.05.1975 року № 2092 та акту прийняття в експлуатацію будинку від 21.01.1981 року № 28, в подальшому цей будинок з надвірними будівлями був проданий ОСОБА_9 згідно із договором купівлі-продажу від 18.09.1998 року № 4399 (а.с. 47-55).

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 37), копією свідоцтва про одруження (а.с. 38).

Позивач уклала шлюб з ОСОБА_7 17 жовтня 1987 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу (а.с. 7).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.1998 року, ОСОБА_7 продав будинок № 3 по провулку Хмельницького в м. Чернігові ОСОБА_9 за 28308 грн, продаж здійснювався без згоди позивача, оскільки цей будинок був особистою власністю ОСОБА_7, так як зареєстрований за ним в період перебування в шлюбі з першою дружиною ОСОБА_8, вказаний договір посвідчив приватний нотаріус ОСОБА_4. Відповідно до заяви ОСОБА_7, наданий 18.09.1998 року, він повідомляв що цей будинок є його особистою власністю, дружина ОСОБА_8 в період перебування в шлюбі з якою він набув цей будинок, померла 15 жовтня 1991 року. Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не оспорювали договору купівлі-продажу будинок № 3 по провулку Хмельницького в м. Чернігові, як спадкоємці померлої ОСОБА_8 В цей же день - 18.09.1998 року ОСОБА_7 купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 6644 грн, цей договір посвідчений також приватним нотаріусом ОСОБА_4. Отже на підставі вищезазначених договорів, пояснення третьої особи та допитаних свідків, суд приходить до висновку, що квартиру АДРЕСА_3 придбано за особисті кошти ОСОБА_7, які він отримав від продажу будинку, який належав йому на праві особистої власності та був придбаний до укладання шлюбу з позивачем.

Твердження позивача про те, що вона надавала згоду на відчуження будинку спростовується матеріалами, надісланими приватним нотаріусом ОСОБА_4, які стали підставою для укладання договору купівлі-продажу будинку, серед цих матеріалів згода позивача на продаж будинку відсутня, навпаки, наявна заява ОСОБА_7 про те, що будинок 3 по провул. Б. Хмельницького був його особистою власністю. Також позивачем не надано доказів на підтвердження проведення генерального ремонту цього будинку подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

Відповідно до договору дарування від 17.11.1998 року, ОСОБА_7 подарував спірну квартиру своїй дочці ОСОБА_10 (а.с. 68), приватному нотаріусу були надані для укладання цього договору довідку характеристику № 6852 від 13.11.1998 року, копію договору купівлі-продажу цієї квартири, копію договору купівлі-продажу будинку 3 по провул.. Б. Хмельницького в м. Чернігові, довідки характеристики на цей будинок, копію договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 15.05.1975 року, копію реєстраційного посвідчення та копію заяви ОСОБА_7 про те, що віджуваний будинок 3 по провулку Б. Хмельницького в м. Чернігові є його особистою власністю (а.с. 69-80).

ОСОБА_7 помер 19.11.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Із заявами про прийняття спадщини, крім сторін у справі, звернулись також ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується копією спадкової справи № 1056/295.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_3 існує спір щодо визнання заповіту недійсним, який розглядається Новозаводським районним судом м. Чернігова (а.с. 12). Відповідно до заповіту від 15.04.1981 року, ОСОБА_7 заповів все своє майно ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (а.с. 10).

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що знає відповідача по роботі, будинок 3 по провул. Хмельницького був придбаний за кошти ОСОБА_7, потім проданий та придбана спірна квартира, до смерті матері відповідача, в будинку проживала вона та діти, а до розлучення також з ними проживав ОСОБА_7 Свідок ОСОБА_12 пояснив, що будинок будувався ОСОБА_7 та його першою дружиною, потім він продав будинок та купив квартиру для дочки, квартиру сину та собі автомобіль. Свідок ОСОБА_6 пояснив, що будинок 3 по провул. Хмельницького в м. Чернігові був його матері та батька, продав будинок і купив квартиру для його сестри та для нього, також покійний батько будував будинок в с. Киїнці за ці кошти, крім того повідомив про те, що позивач знала, що спірна квартира була подарована відповідачу на час укладання цього договору. Такі пояснення свідка узгоджуються також із поясненнями відповідача, яка повідомляла про те, що позивач знала, про те, що квартира подарована, про це позивач повідомляла на родинних святах, та говорила про те, що діти повинні дякувати своєму батьку за те, що він придбав їм квартири.

Відповідно до копії особового рахунку, відповідач у квартирі АДРЕСА_4, була зареєстрована 22.12.1998 року (а.с. 65), з нею укладались договори про надання населенню послуг з газопостачання, користування електричною енергією, центрального опалення та гарячого водопостачання( а.с. 58-64).

З огляду на вищенаведене та пояснення свідка ОСОБА_6, суд вважає, що позивач знала про укладання оспорюваного договору дарування, а її твердження про те, що вона дізналась про це лише під час розгляду справи в Новозаводському районному суді м. Чернігова не відповідають дійсності.

Відповідно до положень ст.4 Закону України „Про власність (чинного на час укладення оспорюваного договору дарування), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу положень ч.1 ст.58 Конституції України, норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Пунктом 1 розділу VІІ Прикінцевих положень СК України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату,

норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обовязків , що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на підставах, передбачених СК ( абз.2 п.1 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3).

Відповідно до ст.22 КпШС України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до правил ст..22, 24 КпШС УРСР належність майна на засадах спільної сумісної власності подружжя повинно визначатись не тільки фактом перебування в шлюбі, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набуті майна. До роздільного належить майно, яке придбане хоч і під час перебування в шлюбі, але не внаслідок праці подружжя, а шляхом одержання в дар або в порядку спадкування. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України у п. 9 розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення ( в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст.. 25 КпШС) мають враховуватись при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст.. 28 КпШС).

Отже враховуючи те, що відповідачем доведено, що квартира АДРЕСА_5 була особистим майном ОСОБА_7, оскільки придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу особистого майна ОСОБА_7 - будинку № 3 по провулку Хмельницького в м. Чернігові, яке було придбане ним до укладання шлюбу, підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя