Справа №592/1265/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/968/16 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Рибалка Клавдія Дмитрівна, ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

18 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 20 листопада 2014 року було укладено договір купівлі - продажу квартири. При цьому посилається на те, що вони попередньо узгодили вартість квартири у розмірі 229767,00 грн., про що свідчить Звіт про незалежну оцінку майна, складений 18 листопада 2014 року, проте покупець скориставшись тим, що продавці квартири є людьми похилого віку, мають ряд захворювань, а ОСОБА_7 на той час потребувала коштів на лікування, навмисно вказала у договорі значно нижчу ціну - 50000 грн., а позивач, маючи проблеми із зором та не побачивши зміну істотної умови договору, підписав його. Тому, позивач вважав, що при укладенні договору купівлі - продажу ОСОБА_5 було навмисно введено в оману продавців квартири щодо ціни нерухомості та просив суд визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 листопада 2014 року та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин справи та доказів наданих по справі, просить рішення суду скасувати. При цьому зазначає, що відповідачем не доведено факту сплати коштів у розмірі 50000 грн. на виконання спірного договору купівлі - продажу квартири, а вказані кошти представник відповідачки намагався передати представнику позивача в суді першої інстанції. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги доводи продавців квартири, що відповідачка навмисно ввела їх в оману щодо її ціни та незаконно заволоділа нерухомістю. Вважає, що приватний нотаріус, який посвідчував договір купівлі - продажу зацікавлений, щоб правочин був визнаний законним.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та третьої особи, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів на підтвердження тих обставин, що психічний стан позивача та третьої особи по справі не дозволяли їм усвідомлювати зміст подій, які відбувались при укладенні договору купівлі - продажу, та того, що сторони договору знали про те, що правочин вчиняється за нижчою ціною ніж вказаною у звіті про оцінку майна.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони зроблені на не в повній мірі з'ясованих обставинах справи, які мають значення для справи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Встановлено, що 20 листопада 2014 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі - продажу продаж квартири за домовленістю сторін вчинений за 50000 грн., а згідно п. 2.3 вартість квартири згідно Звіту про незалежну оцінку майна, складеного 18 листопада 2014 року оцінювачем - суб'єктом оціночної діяльності становить 229767 грн. (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 11), тобто є особами похилого віку та мають ряд захворювань, що підтверджується медичними довідками (а.с. 10, 13, 22).

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідні роз'яснення містяться у п. 20 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Перевіряючи доводи позивача встановлено, що він вимоги обґрунтовував тим, що до укладення договору купівлі - продажу з відповідачкою відбулося попереднє узгодження ціни квартири в сумі 229761 грн., яка визначена звітом про незалежну оцінку станом на 18 листопада 2014 року, але відповідачка на час укладення договору свідомо вказала меншу ціну квартири в сумі 50000 грн., хоча в п. 2.3 договору зазначена її дійсна вартість за звітом оцінки в сумі 229767 грн., тобто вартість значно занижена.

Крім того, із пояснень позивача та третьої особи вбачається, що після укладення угоди вони звертались до відповідачки з проханням сплатити первинно обумовлену суму коштів, але вона їм відмовилась платити і на розірвання договору також не погодилась. Ці обставини не спростовувались відповідачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач та його дружина є особами, які потребують матеріальної та фізичної підтримки, близьких родичів не мають. Саме цими обставинами, як зазначає позивач, скористалася відповідачка, якій вони довірились при оформленні договору.

За ч. 1 ст. 230 ЦК України факт обману має місце щодо обставин, які мають істотне значення. В даному випадку вартість квартири є істотною умовою договору купівлі - продажу відповідно чого одна сторона (позивач) була свідомо введена в оману іншою стороною (відповідачем) стосовно ціни договору та підписала угоду на невигідних для себе умовах.

Доводи представника відповідачки про те, що вартість продажу квартири в розмірі 50000 грн. в договорі була узгоджена з продавцями, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки це спростовує як позивач, так і третя особа. До того ж, попередні звернення до відповідача про сплату коштів у повному обсязі свідчить про те, що позивач не мав чіткої інформації про ціну продажу квартири, зазначеної у договорі.

Висновок суду, як на підставу відмови у задоволенні позову, про попередження нотаріусом сторін договору щодо негативних наслідків приховування ними дійсної ціни предмету купівлі - продажу, є непереконливим, оскільки таке попередження не виключає умислу покупця про навмисне введення в оману продавців щодо істотної умови договору - ціни.

При цьому, колегія суддів бере до уваги ті обставини, що продавці є людьми похилого віку, примірнику договору купівлі - продажу, після його посвідчення, не отримували, що вбачається із п. 4.6 договору, а після отримання примірнику відразу звернулись як до покупця за його розірванням, так і до правоохоронних органів щодо неправомірних дій відповідачки (а.с. 47 - 48).

Вказані обставини також не спростовані представником відповідача.

Отже, за встановлених обставин справи, не можна взяти до уваги факт відсутності перешкод у волевиявленні позивача щодо ціни оспорюваного договору внаслідок умисних дій покупця, що свідчить про очевидні невигідні умови договору.

Таким чином, в даному випадку обман виявився у свідомому повідомленні недостовірних відомостей щодо ціни квартири в момент укладення договору, за умови крайньої матеріальної нужди, викликаною хворобою позивача та його дружини.

А тому, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання договору недійсним, що відповідно ч. 2 ст. 230 ЦК України є підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Беручи до уваги те, що позивач був вимушений захищати своє право власності та поніс моральні страждання з цього приводу, з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та на його користь з відповідачки підлягають стягненню кошти у розмірі 2000 грн.

Разом з тим, позов в частині застосування наслідків недійсності договору купівлі - продажу квартири - двосторонньої реституції задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою до суду звернувся ОСОБА_3 частка якого у праві власності на квартиру складає 1/2, а іншою співвласницею житла є його дружина ОСОБА_7, за таких умов неможливо застосувати наслідки недійсності правочину - повернення спірної квартири позивачу, оскільки ця вимога є передчасною.

За викладених умов, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У зв'язку з задоволенням двох позовних вимог немайнового характеру та частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 88 ЦПК України, із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2/3 частин сплаченого до суду першої інстанції та за апеляційний розгляд справи, що складає 1138 грн. (734 грн. за суд першої інстанції та 404 грн. за апеляційний розгляд справи).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року скасувати, а позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 листопада 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за номером 2713.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судовий збір в розмірі 1138 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -