Справа № 203/3486/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді - Карпенка С.Ф.

при секретарі Булеці А.В.

за участю: представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом)-ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом (представник співвідповідачів за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_3

розглянув в судовому засіданні у залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 (ОСОБА_6), про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувало дві цивільні справи за №203/3486/15-ц (провадження № 2/0203/1714/2015) за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 (ОСОБА_6), про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за № 203/4565/15-ц (провадження № 2/0203/1250/2015) за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, які ухвалою суду від 04 листопада 2015 року обєднано в одне провадження за єдиним №203/3486/15-ц (провадження № 2/0203/1714/2015) та визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_2 третіми особами, які не заявляють самостійних вимог, за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що між позивачем та ОСОБА_4 20 вересня 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 за умовами якого, позивач надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти в іноземній валюті у сумі 46 000,00 (сорок шість тисяч) доларів США 00 центів, а ОСОБА_4 зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19.09.2017 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_4 за Кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 0/П від 20.09.2007 року, а також між Позивачем та ОСОБА_6 (ОСОБА_2) було укладено Договір поруки №242243 від 25.02.2010 року. Всупереч умов Кредитного договору ОСОБА_4 з серпня 2014 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по наданому кредиту у встановлені Договором строки та розмірі, також має заборгованість зі сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання. Станом на 27.05.2015 року заборгованість ОСОБА_4 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 26 235,75 (двадцять шість тисяч двісті тридцять пять) доларів США 75 центів, з яких 23 378,12 дол. США кредитна заборгованість; 2 857,63 дол. США заборгованість по процентам. Сума заборгованості ОСОБА_7 по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 27.05.2015 року становить 21 835,46 (двадцять одну тисячу вісімсот тридцять пять) гривень 46 копійок, з яких 12 506,82 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 9 328,64 грн. пеня за прострочення сплати процентів, яку відповідач добровільно не погашає, тому позивач просить суд стягнути солідарно ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (ОСОБА_2Є.) у рахунок погашення заборгованості за договором №0від 20.09.2007 року 26 235,75 (двадцять шість тисяч двісті тридцять пять) доларів США 75 центів, процентів за кредит в розмірі - 21 835,46 (двадцять одну тисячу вісімсот тридцять пять) гривень 46 копійок та стягнути судові витрати (Т.1 а.с.2-5)

В обґрунтування зустрічного позову, обєднаного в одне провадження з первісним позовом, позивач, з урахуванням своїх вимог, посилалася на те, що при підписанні кредитного договору №0 від 20.09.2007 року ПАТ «УкрСиббанк» було порушено законні права позивача, так 20.09.2007 року укладено кредитний договір №0 про отримання позивачем споживчого кредиту в сумі 46000 долларів США для особистих потреб з відсотковою ставкою 12,4% річних, на підставі якого позивачем передоно в іпотеку нерухомість, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 із строком повернення до 19.09.2017 року, та внесено зміни до кредитного договору. Позивач важає, що кредитний договір та додатки до нього суперечать діючому законодавсту, посилаючись на те, що: позивачем не було зазначено гривневий еквівалент виконання зобовязання; додаток №1 до кредитного договору не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині всановлення комісій; відповідач не мав можливості ознайомитись з додатковою угодою та додатками до неї, а також відсутності реальної можливості для ознайомлення з кредитним договором та іншими не відповідностями умов договору до ЗУ «Про захист прав споживачів», тому просила суд визнати кредитний договір №00 від 20.09.2007 року, договір іпотеки №0/00/3 від 20.09.2007 року, договора поруки №0/П від 20.07.2007 року укладені з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (ОСОБА_2Є.) недійсними, зобовязати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 виключити з реєстру іпотек та заборон відчудження запис про іпотеку та заборону відчудження нерухомого майна та зобовязати відповідача повернути позивачу свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт на вказану квартиру та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.(Т.2 а.с.1-19)

У судовому засіданні представник первісного позивача заявлені позовні вимоги пітримав в повному обсязі, у задоволені зустрічного позову просив відмовити.

Представник первісного відповідача та позивача за зустрічним позовом, яка є третью особою, просив суд у задоволені позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовити та задовольнити зустрічний позов, посилаючись у зустрічному позову на те, що позивачем не було зазначено гривневий еквівалент виконання зобовязання; додаток №1 до кредитного договору не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині всановлення комісій; відповідач не мав можливості ознайомитись з додатковою угодою та додатками до неї, а також відсутності реальної можливості для ознайомлення з кредитним договором та іншими не відповідностями умов договору до ЗУ «Про захист прав споживасів». Крім того у судовому засідання представник первісного відповідача та позивача за зустрічним позовом, яка є третью особою посилався на невідповідність валюти у кредитномоу договорі у пінкіті 1.1., а саме зазначення швейцарського франку замість долару США.

Заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № №0 від 20.09.2007 року, за умовами якого позивач надав Позичальнику кредит у розмірі 46 000 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_4 №3700 у позивача для подальшого їх використання за цільовим призначенням. Відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19.09.2017 року згідно з Графіком погашення кредиту (а.с. 11-13, 16-18, 20-23; 25-27), якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,40% річних.

Також встановлено, що у ОСОБА_4 перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором № 0 від 20.09.2007 року, станом на 27.05.2015 року заборгованість ОСОБА_4 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 26 235,75 (двадцять шість тисяч двісті тридцять пять) доларів США 75 центів, з яких:

?23 378,12 дол. США кредитна заборгованість;

?2 857,63 дол. США заборгованість по процентам.

Сума заборгованості ОСОБА_4 по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 27.05.2015 року становить 21 835,46 (двадцять одну тисячу вісімсот тридцять пять) гривень 46 копійок, з яких:

?12 506,82 грн. пеня за прострочення сплати кредиту;

?9 328,64 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Судом також було встановлено, що між відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6 (ОСОБА_2Є.) та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договори поруки, за умовами яких поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх обов'язків за кредитним договором №0 від 20.09.2007 року в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, що підтверджується копією зазначених договорів (а.с. 30-34).

Встановлено, що позивач звертався до відповідачів з вимогою про повернення заборгованості за кредитом, що підтверджується копіями вимог від 02.04.2015 року та доказами про її направлення (а.с. 61-71).

Також на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ПАТ «Укрсиббанк» надано копію кредитної справи, з якої вбачається наявність заборгованості відповідачів перед ПАТ Укрсиббанк».

Встановлено, що відповідно до Додатку № 3 «Тарифи Банку» від 20.09.2007 року до Кредитного договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.09.2007 передбачаються комісії за управління кредитом при внесенні змін до договору 0,1% та 0,99% та комісія за надання кредитної лінії у розмірі 20 доларів США.

Встановлено, що Дозвілом № 75-2 виданого АКІБ «УкрСиббанк» від 24 грудня 2001 року, позивач має право здійснення операцій, визначенних пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатками до цього дозволу .

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В силу ч. ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до укладеного між сторонами договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Також, відповідно до розяснень п.12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Так пунктом 1.1. кредитного договору № 0 від 20.09.2007 року, встановлено, що банк зобовязується надати позичальнику кредит в іноземній валюті у доларах США в сумі 46 000,00 (Сорок шість тися) дол. США, що дорівнює еквіваленту 232 300 грн. 00 коп.

Пункутом 1.3.5. договору, встановлено, про сплату комісії у національній валюті за видачу кредиту у розмірі еквівалентному сумі 20 дол. США, що дорівнює еквівалену 101 (Сто одна) гривня.

Також п. 7.12 договору встановлено, що сторони домовились вважати, що уклавши цей Договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджуючи свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог ЗУ «Про захист прав споживачів»

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення про несправедливі умови в договорах, зокрема положення згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Невідповідність договору законодавству, на думку позивача, полягає в тому, що споживчий кредит не міг видаватись в іноземній валюті, яка не може бути предметом договору споживчого кредиту.

Ст.192,ч.2 ЦК України передбачає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533,ч.3 ЦУ України використання іноземної валюти в Україні, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, визначених законом.

Пунктом 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Відповідно до ст.ст.47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснення таких банківських операцій, як розміщення залучених від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Коштами, відповідно до даного закону, є гроші в національній або іноземній валютах чи їх еквівалент.

Норма закону (ст.11,ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів») про те, що забороняється надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті, діє після набрання чинності Законом України від 22.09.2011 року №3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Оспорюваний договір укладено до набрання чинності вказаним Законом, тому його дія на спірні правовідносини не поширюється.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути визнаний недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення (ст.229 ЦК України).

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчинення правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Вирішуючи вимоги позивача до відповідачів про стягнення заборгованості за договором № 0 від 20.09.2007 року суд виходив з того, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт невиконання боржником та поручителями своїх зобов'язань за укладеними договорами щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, а також приймаючи до уваги факт наявності у позивача, за умовами укладеного між позивачем та відповідачами договорів, права вимагати повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому суд вважає за можливе стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № №0 від 20 вересня 2007 року у сумі 26 235 (двадцять пять тисяч двісті тридцять пять ) доларів 75 центів США, з яких заборгованість по кредиту 23 378 доларів 12 центів США, заборгованість по процентам- 2 857 доларів 63 цента США. пеню за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків у сумі 21 835 (двадцять одна тисяча вісімсот тридцять пять) грн. 46 коп., з яких пеня за кредитом- 12 506 грн. 82 коп., пеня за прострочення сплати процентів- 9 328 грн. 64 коп.

Вирішуючи вимоги первісного відповідача та позивача за зустрічним позовом суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню посилаючись на наступне.

Так своїми підписами та печатками сторони також посвідчили свою обізнаність та згоду з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), визначенням сукупної вартості кредиту (Додаток №2 до Договору), додатковими угодами №1-4.

Вищевказане спростовує твердження позивача про те, що можливі ризики отримання кредиту у валюті його не було попереджено, що про умови надання кредиту він не був повідомленим; не отримав інформацію про умови кредитування, про тип процентної ставки, сукупну вартість кредиту і вартість послуги з його оформлення, його обслуговування і повернення, що договір не містить положень про відповідальність відповідача за невиконання чи неналежне виконання договору.

Позивачем не доведено, що ПАТ «УкрСиббанк» на момент укладення оспорюваного договору не мав банківської ліцензії та дозволу, які давали б право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Банківська ліцензія №75 відповідачем була отримана 28.10.1991 року за №57, 24.12.2001 року банком був отриманий Дозвіл №75-2, 19.111.2002 року Додаток до дозволу №75-2, з переліком операцій з валютними цінностями, на вчинення яких відповідачеві було дано право.

Враховуючи викладене, при укладенні кредитного договору із позивачем відповідач мав право на укладення такого договору та на надання кредиту позичальнику в іноземній валюті - доларах США.

Не надано доказів і того, що умови укладеного договору та отримання кредитних коштів ставили позивача в край невигідне становище на момент укладення такого договору, оскільки він певний час виконував прийняті на себе зобов'язання. Лише незалежні від сторін договору обставини призвели до того, що умови договору стали для позивача невигідними. При цьому, вина відповідача в даних обставинах відсутня, не його дії призвели до виникнення таких обставин.

Позивач бажав укласти кредитний договір на отримання вказаної у договорі суми кредиту в іноземній валюті, погодився сплачувати всі передбачені договором платежі.

Підписуючи договір та додатки до нього, позивач погодився з умовою щомісячної сплати кредиту, процентів та інших платежів в твердій конкретно визначеній сумі, що його влаштовувало на час підписання договору.

Що стосується додатку №3 до кредитного договору то посиланя позивача за зустрічним позовом на невідповідність до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частні змін в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки не є дійсними, так як даний додаток є невідємною частиною Договору, а від так інтерпретувати його як дію, яка спрямована на зміну або доповнення до кредитного договору не можливо.

Крім того суд вважає, що посилання представника позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні про невідповідність валюти у кредитномоу договорі у пінкіті 1.1., а саме зазначення швейцарського франку замість долару США не є підставою визнання договору недійсним та не спростовує факт отримання відповідачами грошових коштів або підтверджує ведення нечесної підприємницької практики позивачем.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що перед укладанням кредитного договору відповідач не повідомив його про умови кредитування є безпідставні, оскільки він особисто підписав Договір та всі необхідні додатки до нього, а зі змісту Договору вбачається чіткий порядок отримання кредиту та його повернення.

Саме по собі зростання курсу долара США в даному випадку не може бути підставою для задоволення вимог позивача, оскільки він сам при належній завбачливості та виходячи із динаміки зміни курсів валют, міг передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до долара США, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Однак сам за власною ініціативою вибрав більш вигідний за його переконанням на момент укладення договору варіант.

Таким чином, вимога позивача про визнання оспорюваного договору споживчого кредиту недійсним та похідні від неї вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати покласти солідарно на відповідачів.

Керуючись ст.ст.10,11, 57, 60,61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 533, 546, 610-612, 625,626, 629, 632, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 (ОСОБА_6) про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом та пені, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_9 (ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»() заборгованість за кредитним договором №0 від 20 вересня 2007 року у сумі 26 235 (двадцять шість тисяч двісті тридцять пять ) доларів 75 центів США, з яких заборгованість по кредиту 23 378 доларів 12 центів США, заборгованість по процентам- 2 857 доларів 63 цента США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 (ОСОБА_6), на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» пеню за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків у сумі 21 835 грн. 46 коп., з яких пеня за кредитом- 12 506 грн. 82 коп., пеня за прострочення сплати процентів- 9 328 грн. 64 коп., та суму сплаченого судового збору- 3 654 грн. 00 коп., всього стягнути 25 489 (двадцять пять тисяч чотириста вісімдесят девять) грн. 46 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Карпенко С.Ф.