АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

судді Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретаря Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_1 у травні 2015 року звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Зазначала, що між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423, який забезпечений договором між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_4 іпотеки №014/5810/9/12231, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 7 листопада 2007 року.

Також між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено кредитний договір 26 березня 2008 року №014/5810/9/12231, який забезпечений договором між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є

№22ц-814 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Войтун О.Б.

Категорія: 19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_4 іпотеки №014/5810/9/12231, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 26 березня 2008 року.

Вказувала на відсутність у відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк» ліцензії на здійснення валютних операцій, надання споживчого кредиту в іноземній валюті, не надання інформації щодо методики визначення курсу іноземної валюти, за яким здійснюється конвертація валюти платежу у валюту зобов'язання, застережень щодо можливості зміни курсу національної валюти, несправедливість умов договору щодо покладення валютних ризиків на позичальника, введення в оману стосовно ціни продукції, нечесну підприємницьку практику.

ОСОБА_1 просила визнати договір між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423, договір між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 кредиту від 26 березня 2008 року №014/5810/9/12231 недійсними.

Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30 листопада 2015 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2016 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати договір між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423, договір між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 кредиту від 26 березня 2008 року №014/5810/9/12231 недійсними, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 9 червня 2016 року рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2016 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 про визнання договору між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 кредиту від 26 березня 2008 року №014/5810/9/12231недійсним скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання договору між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та фізичною особою підприємцем ОСОБА_6С. кредиту від 26 березня 2008 року №014/5810/9/12231недійсним закрито.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423 недійсним, суд першої інстанції виходив із недоведеності таких вимог.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання вимог законодавства при вчиненні правочину.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423.

На підставі п.1.1 Статуту публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» банк є правонаступником всіх прав та обов»язків відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк».

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно із ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до статей 192, 524, 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в п. п. 11, 13 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Судом першої інстанції встановлено, що Національним банком України видана відкритому акціонерному товариству «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», банківська (генеральна) ліцензія №224, зареєстрована Національним банком України 25 січня 2006 року за номером 303, на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та надано письмовий дозвіл №224-4 на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу (а.с.72-74).

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» , за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що договір між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423 було укладено до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання вимог законодавства щодо надання кредиту в іноземній валюті.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, підстави недійсності договору між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423 пов»язувала із здійсненням нечесної підприємницької практики, ненаданням інформації про методику визначення курсу іноземної валюти, за яким здійснюється конвертація валюти платежу у валюту зобов'язання, застережень щодо можливості зміни курсу національної валюти, введенням в оману щодо ціни продукції.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За змістом ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповдіно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг у мотивувальній частині рішення зазначав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через установлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Пунктом 2.1 Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, на банки покладається обов»язок надання споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту та зобовязують банк отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з цією інформацією.

Відповдіно до п.11.1 договору між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423 детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у додатку №1 - повідомленні позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту (з Графіком платежів за договором).

До матеріалів справи приєднано додаток №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423 - повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту (а.с.17).

За змістом повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту наведено в додатку 1 до цього повідомлення та є його невід»ємною частиною (а.с.17).

Водночас, додаток №1 - повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту містить зазначення, що валютні ризики під час виконання зобов»язань за кредитним договором несе позичальник; витрати, по»язані з купівлею або продажем валюти здійснюється за рахунок коштів позичальника за тарифами (курсами валют), що будуть діяти в банку на момент здійснення відповідної операції. Банк визначає валютний курс, за яким буде здійснюватися конвертація валюти платежу у валюту зобов»язання відповідно з поточним (готівковим або безготівковим) ринковим курсом. Розмір комісій, який може встановлюватися банком при конвертації валюти платежу у валюту зобов»язання визначатиметься Тарифним комітетом банку, виходячи з аналізу вартостей аналогічних банківських послуг, які діють на банківському ринку України.

ОСОБА_1 своїм підписом на додатку №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423 засвідчила про ознайомлення з ним.

За змістом повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту одночасно з підписанням додатку №1 ОСОБА_1 отримано свій примірник із додатками до нього.

На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність обставин ненадання відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», інформації ОСОБА_1 про методику визначення курсу іноземної валюти, за яким здійснюється конвертація валюти платежу у валюту зобов'язання, наявність в діях відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», умислу, який полягає в замовчувані реальної ціни пропонованої фінансової послуги.

Крім того, ОСОБА_1 посилалася на несправедливість умов договору стосовно покладення валютних ризиків на позичальника.

На підставі ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Частиною 6 наведеної норми встановлено, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13) за положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Судом першої інстанції не встановлено істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, заподіяння шкоди споживачу та порушення принципу добросовісності.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ч.2 ст.640 ЦК України у разі якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

З матеріалів справи вбачається, що договір між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 кредиту від 7 листопада 2007 року №014/5810/44/06423вчинений у письмовій формі.

Згідно із п.8.1 правочину договір набуває чинності з дати його укладення.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 2 та 3 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень ОСОБА_1 підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору.

Передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивачка не скористалася, не відмовилася від його виконання, а тривалий час користувалася кредитними коштами, що також свідчить про її згоду з умовами договору.

З огляду на наведене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч. 1ст. 307, ч. 1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий підпис /ОСОБА_7Ю./

Судді підписи /ОСОБА_8, ОСОБА_9О./

З оригіналом згідно: