Справа № 740/5118/15-ц
Провадження № 2/740/1673/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Діденко О.П.,

при секретарі Капленку І.О.,

за участю представника позивачів - адвоката Царенка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до територіальної громади с.Шатура в особі Шатурської сільської ради Ніжинського району про визнання права власності на частини жилого будинку,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у позові просили визнати за кожним із них право власності на ? (одну четверту) частину жилого будинку АДРЕСА_1, як за колишніми членами колгоспного двору, а позивач ОСОБА_4, крім того, просила визнати за нею власності на ? (одну четверту) частину цього ж будинку в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_5

В обгрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що даний будинок відповідно до свідоцтва на право власності від 16.04.1990 року, виданого виконавчим комітетом Ніжинської районної ради, належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на 15.04.1991 року у будинку проживали та були зареєстровані вони (позивачі) та голова колгоспного двору ОСОБА_5, що дає підстави вважати, що їх з померлим ОСОБА_5 частки, як членів колгоспного двору, є рівними, тобто, по ? (одній четвертій) у кожного. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому ? (одну четверту) частину спірного будинку, спадкоємцями першої черги за законом до майна якого являються вони в рівних частинах: позивач ОСОБА_2, як дружина померлого, та позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - діти померлого. Всі спадкоємці на час відкриття спадщини постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, у зв»язку з чим позивач ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину у виді ? (однієї четвертої) частини будинку, проте нотаріусом винесено постанову, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено з посиланням на відсутність правовстановлюючого документа на право власності на належну спадкодавцеві частину будинку, а реєстраційна служба Ніжинського міськрайонного управління юстиції відмовила у реєстрації за кожним із них права власності на ? (одну четверту) частину цього ж будинку.

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Царенко А.А. позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні обставинам, зазначеним у позові в обгрунтування позовних вимог, та надав докази про перейменування Шатурською сільською радою АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1, уточнивши у зв»язку з зазначеним позовні вимоги щодо адреси будинку, на частини якого позивачі просять визнати право власності.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, але письмово відповідач - Шатурська сільська рада просила справу розглянути без участі її представника та зазначила, що позовні вимоги позивачів визнає (а.с.40).

Заслухавши пояснення представника позивачів та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Позивачами до позову додано копію свідоцтва на право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, виданого 16.04.1990 року виконавчим комітетом Ніжинської районної ради на підставі рішення Ніжинської районної ради народних депутатів від 12.07.1989 року № 153, відповідно до якого жилий будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 (а.с.26). В Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано 16.04.1990 року, тобто, реєстрація права власності на зазначений у свідоцтві жилий будинок проведена відповідно до діючого на той час законодавства, а саме відповідно до п.18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року за погодженням з Верховним Судом Української РСР від 15.01.1966 року, в якому зазначено, що у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення

загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це.

В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Відповідно до копії довідки Шатурської сільської ради від 17.11.2015 року № 502 на а.с.25, станом на 15.04.1991 року у будинку АДРЕСА_1 проживали позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про смерть на а.с.23), господарство мало статус колгоспного двору.

Відповідно до роз»яснень, що викладені у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з послідуючими змінами) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Норма щодо належності майна колгоспного двору його членам на праві сумісної власності та щодо рівності часток членів колгоспного двору була закріплена і в ст.ст.120, 123 ЦК УРСР. Зазначене дає підстави вважати, що частки позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та померлого ОСОБА_5 були рівними, тобто, становили по ? (одній четвертій) у кожного.

Підпункт «г» п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.98 року № 15, містить роз»яснення щодо порядку спадкування і в ньому зазначено, що згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» з 01.07. 1990 року застосовуються загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору, тобто, спадкування після смерті останнього члена колгоспного двору, що мало місце до цієї дати і було закріплено у ст.563 ЦК УРСР, втратило чинність. Відповідно до зазначеного, на належну ? (одну четверту) частку ОСОБА_5 відкрилася спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії довідки Шатурської сільської ради від 17.11.2015 року № 501 на а.с.24 видно, що на час смерті ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані позивачі ОСОБА_2 - дружина померлого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - діти померлого ОСОБА_5, які відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 09.09.2015 року, тобто, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, що не суперечить вимогам ст.1273 ЦК України. І так як позивач ОСОБА_4 на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем і від прийняття спадщини не відмовилась, то відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що спадщину прийняла, і відповідно до ст. 1275 ЦК України до позивача ОСОБА_4 перейшла доля інших спадкоємців за законом, тобто, її частка у спадщині збільшилася з 1/12 (однієї дванадцятої) до ? (однієї четвертої) (1/12+1/12+1/12).

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що в частині видачі позивачу ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на частину жилого будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 відмовлено безпідставно, без врахування положень п.4 ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, який вступив у дію з 01.01.2013 року, відповідно до якого права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень, без врахування норм вищезазначеного законодавства щодо рівності часток членів колгоспного двору, особи яких були підтверджені довідкою Шатурської сільської ради, та без використання наданого п.1 глави 7 розділу першого Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Мін»юсту України від 22.02.2012 року № 296/5 (зареєстрований в Мін»юсті України від 22.02.2012 року № 282/20595) з послідуючими змінами та доповненнями, права на витребування від фізичної особи відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, та без врахування того, що для оформлення права на спадщину не вимагається окремого правовстановлюючого документа, яким би визначалась частка спадкодавця, про що міститься роз»яснення у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Але так як відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність спадкодавця ОСОБА_5, як фізичної особи, припинилася у момент його смерті, іншим шляхом оформити спадщину після його смерті позивач ОСОБА_4 позбавлена можливості, тому суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги позивача ОСОБА_4 у частині визнання за нею права власності на ? (одну четверту) частину жилого будинку АДРЕСА_1, оскільки рішенням II сесії VII скликання Шатурської сільської ради від 17.11.2015 року АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_5 слід задовольнити.

У задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_4 в іншій частині та позовних вимог позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд, не дивлячись на визнання відповідачем позову у повному обсязі, вважає необхідним відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частина четверта статті 182 ЦК України, стаття четверта Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Пунктом 4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, який вступив у дію з 01.01.2013 року (з послідуючими змінами), встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до п.5 статті 3 цього Закону, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Система органів державної реєстрації прав міститься у ст.6 зазначеного Закону. Перелік підстав, за яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, міститься у ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а частина п»ята цієї статті Закону забороняє відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених Законом. Частиною другою ст. 24 зазначеного Закону встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Форма такого рішення затверджена наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2011 року № 3601/5 (зареєстрованим 27.12.2011 року за № 1538/20276) «Про затвердження форм рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно та вимог до їх оформлення» (зі змінами від 28.05.2014 року) і рішення про відмову в державній реєстрації підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Позивачами у підтвердження відмови у реєстрації за кожним із них права власності на ? (одну четверту) частину жилого будинку АДРЕСА_1 до позову додано листи начальника відділу реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції від 11.12.2015 року №№ 02/1-09/333/4.2, 02/1-09/331/4.2, 02/1-09/332/4.2 на а.с.34-36, які не є відмовою позивачам у державній реєстрації прав та їх обтяжень в розумінні вищезазначених вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та в судовому засіданні представником позивачів надано рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації за позивачами права власності за кожним із них по ? (одній четвертій) частині спірного жилого будинку від 03.03.2016 року (а.с.128), в якому відсутні посилання на жоден із 11-и пунктів ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які містять перелік підстав, за яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто, у державній реєстрації в порушення ч.5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмовлено з підстав, не передбачених ч.1 ст. 24 цього Закону. Оскільки реєстрація права власності на жилий будинок АДРЕСА_1 була проведена відповідно до діючого на той час законодавства, а саме відповідно до п.18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року за погодженням з Верховним Судом Української РСР від 15.01.1966 року, про що зазначено вище, даний правовстановлюючий документ незаконним у встановленому порядку не визнавався, не скасовувався, а відповідно є діючим, позивачі вправі оскаржити відмову державного реєстратора у державній реєстрації їх прав та обтяжень у встановленому законом порядку, але на час розгляду справи в суді таким правом не скористалися, що убачається з пояснень їх представника в судовому засіданні, заміняти органи, які уповноважені на здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, суд не повинен, оскільки вирішення такого роду питання у судовому порядку має залишатися лише винятковим способом захисту права (у разі його оспорювання).

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (в ред.1963 року), ст.ст. 25, 182, 1261, 1268, 1270, 1275 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до територіальної громади с.Шатура в особі Шатурської сільської ради Ніжинського району про визнання права власності на частину жилого будинку задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? (одну четверту) частину жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_5.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до територіальної громади с.Шатура в особі Шатурської сільської ради Ніжинського району про визнання права власності на ? (одну четверту) частину жилого будинку АДРЕСА_1 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до територіальної громади с.Шатура в особі Шатурської сільської ради Ніжинського району про визнання права власності на ? (одну четверту) частину жилого будинку АДРЕСА_1 відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя Діденко О.П.

Повне рішення виготовлено

09 березня 2016 року