АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/7003/15-ц Головуючий в І інстанції Гонтар Д.О.
Номер провадження №22-ц/791/855/16-ц Доповідач: Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6, та приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_13, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29.10.2010 року між ними, як продавцями, з однієї сторони, та ОСОБА_10, як покупцем, з іншої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого вони передали у власність покупця, а покупець прийняв і мав сплатити за квартиру № 45, що розташована в будинку № 57, корп. №1 по вул. Покришева у м. Херсоні 52478 грн. до 18.10.2013 року.

Оскільки у встановлений договором строк покупець не сплатив обумовлену в договорі грошову суму за придбану квартиру, за судовим рішенням від 17.09.2014 року, яке набрало чинності 04.11.2014 року, договір купівлі-продажу квартири був розірваний.

31.07.2013 року ОСОБА_10 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування передав у власність квартиру своїй дружині ОСОБА_11 , яка останньою згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2015 року була відчужена на користь ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що договір дарування квартири вчинений без наміру створити правові наслідки, які обумовлюються цим правочином, оскільки квартира була передана до настання строку розрахунку за неї, в результаті чого відповідач уникнув повернення майна в натурі за невиконаним договором, позивачі просили суд, з уточненням позовних вимог, визнати недійсним договір дарування квартири № 45 в буд. № 57, корп. №1 по вул. Покришева в м. Херсоні, укладений 31 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №1111 та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.07.2013 року за реєстровим №01; скасувати Державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказану квартиру (номер запису про право власності 9988570, реєстрації номер обєкт нерухомого майна 01); витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому просила визнати за нею право власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що вона на законних підставах набула право власності на неї.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2015 року первісний позов задоволено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 309 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6, підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в повному обсязі з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2010 року ОСОБА_8, діючий від свого імені та за нотаріально посвідченою довіреністю від імені ОСОБА_9, з однієї сторони (надалі продавці) та ОСОБА_14, з другої сторони (надалі покупець) уклали договір за яким, продавці передали у власність покупця, а покупець прийняв і мав сплатити продавцям, за квартиру № 45, що розташованої по вул. Покришева, буд. №57, корп. №1 в м. Херсоні, грошову суму - 52487 грн., до 18.10.2013 року.

Пунктом 11 укладеного договору передбачено, що право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору /а.с. 10/.

01.11.2010 року ОСОБА_10 зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на придбану квартиру /а.с.39/.

Таким чином, спірне майно вибуло з володіння їх власників з їхньої волі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Покупець з моменту державної реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, набув право власності на спірне майно за договором купівлі-продажу і згідно ст. 319 ЦК України на свій розсуд мав право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Перебуваючи у шлюбних відносинах з ОСОБА_11, ОСОБА_10 за договором дарування від 31.07.2013 року передав дружині у власність безоплатно спірну квартиру /а.с.12/.

На час укладення договору дарування діяльність дарувальника не була обмежена чи припинена в порядку, встановленому договором чи законом (пункт 4 Договору).

Цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину, дарувальник стверджував, що дарування здійснюється ним за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, зміст ст. 182,203,255,229-236,334,657,717-730 ЦК України сторонам було розяснено (пункти 7,8 Договору).

Вказаний договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №1111 і в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснена державна реєстрація права власності за ОСОБА_11 /а.с.13/.

На час укладення договору дарування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про свої права на спірну квартиру не заявляли, але в подальшому за рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17 вересня 2014 року у частині, що залишена без змін рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 04 листопада 2014 року, був розірваний договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 29.10.2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з однієї сторони, та ОСОБА_10, з іншої, з тих підстав, що покупець не здійснив оплату вартості товару за договором, внаслідок чого продавці зазнали реальні та істотні збитки та були позбавлені можливості використовувати кошти від продажу квартири на свої потреби/а.с.16-17,18-19/.

На теперішній час власником спірної квартири є ОСОБА_6, яка набула право власності на житло за договором купівлі-продажу від 10.06.2015 року укладеним з ОСОБА_11 Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_15 за реєстровим №581 та в цей же день здійснена реєстрація права власності за покупцем у передбаченому законодавством порядку /а.с.36,37/.

Предметом заявленого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позову є визнання недійсним договору дарування квартири з підстав передбачених ст. 234 ЦК України, скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_6 та витребування у останньої спірного майна.

Задовольняючи первісний позов в повному обсязі, суд прийшов до висновку про те, що за наслідком не здійснення оплати за куплений товар, у продавця виникло право повернення вказаного товару, але вказане право порушується укладенням оспорюваного договору дарування, який не відповідає вимогам чинного законодавства і його має бути визнано судом недійсним саме з цих підстав, а не в тому числі і інших, вказаних в позові. Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння у кінцевого власника.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Заявлені позивачами підстави позову упродовж розгляду справи в суді першої інстанції не змінювалися, а тому зазначивши в рішенні суду про те, що оспорений договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки нотаріусом на момент укладання договору дарування не були перевірені обставини, щодо виконання умов договору купівлі-продажу, який не був виконаний покупцем, в той час як на момент посвідчення договору дарування остаточний термін розрахунку за товар, відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу, ще не настав, що є підставою для визнання договору дарування недійсним, суд вийшов за межі заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначеної норми дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання від обдарованого будь-яких вигод матеріального характеру, у свою чергу обдарований набуває права власності на майно при відсутності з його боку обов'язку надання таких вигод.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочину) (ч.3).

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Враховуючи, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, та зважаючи на те, що ні судом першої інстанції, ні при перегляді справи в апеляційному порядку не встановлено умислу дарувальника та обдарованої особи на укладення фіктивного правочину, колегія суддів вважає, що підстави передбачені ст. 234 ЦК України для визнання договору дарування недійсним відсутні.

Крім того, нотаріус, при посвідченні угоди, відповідно до глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, встановив волевиявлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, їх однакове розуміння значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Надані нотаріусу відповідно до ст. 46 Закону України „Про нотаріат документи підтвердили право власності у відчужувача ОСОБА_10 на спірну квартиру, яке було зареєстроване у встановленому законом порядку, обтяжень чи заборон на майно не було накладено.

Ні Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, ні Законом України „Про нотаріат, ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачений обовязок нотаріуса (державних реєстраторів) перевіряти виконання попередньо укладених договорів чи права надання відмови у вчиненні реєстрації на підставі не оплати договору, строк виконання за яким не настав.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що нотаріусом, на момент укладання договору дарування не були перевірені обставини, щодо виконання умов договору купівлі-продажу, який не був виконаний покупцем, в той час як момент посвідчення договору дарування остаточний термін розрахунку за товар, відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу ще не настав, що є підставою для визнання договору дарування недійсним є неправильним і таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

На будь-які інші порушення вимог чинного законодавства при укладенні оспореного договору позивачі за первісним позовом не посилалися і такі порушення не були встановлені.

Оскільки після відчуження спірної квартири від ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та розірвання договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (продавцями) та ОСОБА_10 (покупець), у продавців залишилося право на стягнення грошових коштів з покупця квартири та відшкодування понесених збитків за несвоєчасний розрахунок, колегія суддів вважає, що право звернення до суду з позовом про витребування спірної квартири із володіння ОСОБА_6 у позивачів відсутнє з огляду на те, що майно вибуло з їхнього володіння добровільно на підставі законно вчиненого правочину, у звязку з чим, відсутні правові підстави для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на спірне житло.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, треті особа: ОСОБА_12, ОСОБА_13, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації з наведених вище підстав.

Враховуючи, що ОСОБА_6 набула право власності на спірне майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, яке у встановленому законом порядку зареєструвала, а тому додатково в судовому порядку це право підтвердженню не підлягає, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2016 року в частині задоволення первісного позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, треті особа: ОСОБА_12, ОСОБА_13, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 пропорційно в рівних частинах судовий збір у розмірі 2 297, 91 грн., на користь приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у розмірі 275, 60 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_3