22-ц/775/529/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
Суддя-доповідач Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Лоленко А.В.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Житлово-комунальне підприємство «Азовжитлокомплекс» про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири 23 грудня 2013 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_2, що проживає в АДРЕСА_3, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, який проживає в квартирі № 6 того ж будинку поверхом вище, посилалась на наступне. 23 грудня 2013 року відбулося залиття її квартири з вини відповідача через самовільне підключення ним приладу опалення (батареї) до системи опалення. Висновком експертного дослідження визначено спричинені її помешканню матеріальні збитки в сумі 6788грн., які просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також компенсувати за рахунок відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5657грн., судовий збір в розмірі 243,60грн., а всього 5900,60грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги представника третьої особи ЖКП «Азовжитлокомплекс» - Пріщепи А.О., розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленої про дату і час розгляду справи ОСОБА_2, від якої надійшла заява про вирішення справи у її відсутність, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення - зміні, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 по 1/5 частині кожному, ОСОБА_2 - 2/5 частки зазначеної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Маріупольською міською радою 25 серпня 2004 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 2 жовтня 2004 року (т. 1 а.с.13, 14).

23 грудня 2013 року відбулося повторне залиття квартири № 4, де проживає позивач із сім'єю, (після першого залиття 24 липня 2013 року), про що складено акт ЖКП «Азовжилкомплекс», в якому зазначено причину залиття зі слів власника квартири № 6 поверхом вище - вилив води з-під крану подачі опалення на опалювальний пристрій і витік води з самого опалювального приладу, який він придбав декілька місяців назад, прилад вони встановили самостійно. Комісією зафіксовані пошкодження в квартирі № 4: на стелі мокрі розводи на штукатурці - 2 кв.м, і на стіні на штукатурці також мокрі плями -0,8 кв.м. (т. 1 а.с.10).

Комісією ЖКП «Азовжитлокомплекс» в акті від 24 грудня 2013 року на момент перевірки в квартирі № 6 відповідача було виявлено свищ на різьбі підводу к вентилю (запірному крану), що веде до опалювального приладу, а також течія на одній з секцій самого опалювального приладу (радіатора) (т. 1а.с.82).

Згідно висновку експертного дослідження від 14 квітня 2014 року, вартість ремонтно-відновлюваних робіт та матеріалів необхідних для усунення пошкоджень в квартирі АДРЕСА_3 які були виявлені експертом на момент дослідження у квітні 2014 року, складає 6788грн. з урахуванням ПДВ та 5657грн. без врахування ПДВ т. 1а.с.6-9).

Задовольняючи частково позов (в частині рішення, переданого на новий апеляційний розгляд), суд встановив вину ОСОБА_3 в залитті квартири позивача 23 грудня 2013 року, і стягнув вартість ремонтно-відновлювальних робіт, визначених експертним дослідженням за наслідками огляду квартири, без урахування ПДВ.

З такими висновками суду в оскаржуваній частині в повному обсязі погодитися не можна, заважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Частиною 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно до п. 9 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Судовим розглядом на підставі в достатньому обсязі здобутих матеріалів і доказів судом першої інстанції, встановлено причину залиття: самостійне встановлення власником квартири № 6 запірного крану подачі опалення на радіатор, через що сталося пошкодження різьби вентиля і вилив води на одній з секцій також самостійно встановленого приладу опалення; пошкодження в квартирі № 4 (плям і розводів на стелі і стіні); причинно-наслідковий зв'язок між негативними наслідками і неправомірними винними діями заподіювача шкоди, що всупереч положенням ст. 322 ЦК України, не утримував в належному технічному стані комунікацію з теплопостачання в своїй квартирі.

Як в ході розгляду першої інстанції, так і при апеляційному розгляді не здобуто доказів того, що відповідач до залиття 23 грудня 2013 року звертався із заявою до ЖКП про заміну частини підводу неналежного стану, або опалювального приладу неналежної якості. Таке звернення від представника відповідача направлено на адресу ЖКП лише після залиття 23 грудня 2013р. (т. 1 а.с. 83), що впевнює колегію суддів, що як власник, ОСОБА_3 не учинив всіх регламентованих цивільним законом дій з заміни підводу з допомогою представників житлової організації, аби убезпечити негативні наслідки, на настали через самостійне врізання нового крану у вже існуючий теплопостачальний підвід.

В апеляційній скарзі і в своїх поясненнях відповідач і його представник посилаються на те, що підвід до крану, де сталася течія, є зоною відповідальності ЖКП «Азовжитлокомплекс».

Так дійсно, положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» унормовано межу відповідальності житлової організації з утримання в належному стані стояків в межах квартир до першої запірної арматури.

В даному випадку залиття трапилось через самостійне, без отримання технічного дозволу ЖКП, врізання цієї першої запірної арматури (крану) власником квартири № 6 до підводу. При цьому судовим розглядом не здобуто доказів про засвідчення працівниками ЖКП правильності врізання крану до підводу і відповідність стику технічним нормам і правилам.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив причину залиття - пошкодження різьби на підводі власником квартири № 6 при самостійному встановленні запірного крану, що подає воду на прилад опалення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача про відсутність його вини з мотивів пориву до запірного вентиля і про те, що незначний вилив води з самого приладу опалення не вплинув на залиття квартири позивача.

Стан квартири до залиття 23 грудня 2013 року був такий, при якому вже відбулось попереднє залиття зі встановленням вини ОСОБА_3 Факт залиття квартири з вини відповідача 24 липня 2013 року встановлено і рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2014 року, за яким з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_2 моральну шкоду (т. 1 а.с.17-19, 26-28). В частині відшкодування майнової шкоди було відмовлено, оскільки недоведено суми матеріальних збитків.

Визначення експертом у експертному дослідженні від 14.04.2014р. розміру шкоди за сумарним підсумком двох залиттів, в тому числі 23 грудня 20113 року, що трапились з вини відповідача, їх розмежування, - не спростовано відповідачем у належний і допустимий спосіб з використанням процесуальних можливостей згідно зі ст. 143 ЦПК України - в судовому засіданні відповідач і його представник відмовились на пропозицію суду (ч. 4 ст. 10 ЦПК України) від проведення експертизи, про що свідчать матеріали судового засідання від 08 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 144, аудіозапис).

Тож, з огляду на ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченої законом відповідальності по відшкодуванню шкоди позивачеві.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Висновок експертного дослідження, з яким не погоджується у змісті апеляційної скарги відповідач, є одним з доказових джерел, що оцінюються в сукупності з іншими матеріалами, що мають відношення до предмету доказування. Тому вважати висновок таким, що суперечить вимогам процесуального закону, у колегії суддів немає підстав.

Ухвалюючи рішення, суд проаналізував висновки експертного дослідження і відсік суму ПДВ (20%) в розмірі 1131грн., з чим погоджується колегія суддів, оскільки не надано доказів про проведення ремонту в квартирі позивача організацією, яка є платником цього виду податку.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення експертом ст. 140 ЦПК України тим, що не було складено під час огляду протоколу огляду, не є юридично спроможним, оскільки вказана норма регулює огляд доказів за їх місцезнаходженням в форматі судового розгляду справи, а не в ході позасудового здобуття доказів на розсуд кожної сторони. З тих же підстав не є слушними доводи з приводу не запрошення відповідача в квартиру позивача для такого огляду.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України, що визначає розмір збитків, виходячи з реальної вартості пошкодженого майна, що полягають в обезціненні шпалер в квартирі позивача за давністю їх використання понад 10 років - не є обґрунтованими, оскільки технічно не спростовані у встановленому процесуальним законом порядку висновки експертного дослідження, як наведено раніше.

Також колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача в частині необхідності регулювання питання вартості шпалер положеннями п. 15 таблиці Додатку «Б» в Стандартах житлово-комунального господарства України «Правила визначення фізичного зносу житлових будинків», бо цей стандарт установлює вимоги до порядку визначення технічного стану житлових будинків при плануванні та проектуванні ремонту, реконструкції та технічній інвентаризації, застосовується для визначення фізичного зносу житлових будинків, а також фізичного зносу конструктивних елементів та внутрішніх систем інженерного обладнання. І даний нормативно-технічний акт не регулює питання відшкодування матеріальної шкоди фізичній особі від залиття квартири з вини іншої фізичної особи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вбачає, що суд обґрунтовано встановив факт залиття квартири позивача з вини відповідача, правильно визначив розмір збитків 5657грн., що складає загальний обсяг затрат, необхідних для проведення відновлювального ремонту, і встановила наявність всіх складових делікту як підстави для матеріальної відповідальності відповідача.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд не зважив на положення матеріального закону - ст. 360 ЦК України, якою унормовано обов'язок співвласника відповідно до своєї частки брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Як вбачається з наданого в апеляційній інстанції правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 2007 року № 39364/н і витягу № 14374236 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_2 - йому належить 1/3 частина квартири, з якої відбулось залиття. Відтак, на відповідача має бути покладений обов'язок по відшкодуванню майнової шкоди в обсязі його відповідальності, що становить 1/3 частку від загального розміру встановленої шкоди, яка в грошову виразі становить 1885,67грн. (5657:3).

Враховуючи викладене, рішення суду за фактом залиття квартири 23 грудня 2013 року підлягає зміні в частині розміру майнового відшкодування зі стягненням з відповідача на користь позивача 1885,67грн.

Рішення в частині розподілу судових витрат (відмови в компенсації позивачеві витрат на проведення експертного дослідження і стягнення судового збору в сумі 243,60грн.) відповідає вимогам процесуального закону.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні згідно вищенаведеного мотивування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року в частині відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири 23 грудня 2013 року, змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1885 (одна тисяча вісімсот вісімдесят п'ять) гривень 67 копійок.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 243,60грн. залишити без змін.

Виключити з резолютивної частини рішення вказівку на стягнення загальної суми в словах «а всього 5900,60грн.».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку компенсації витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 121 (сто двадцять одна) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Т.Г.Ігнатоля

А.В.Лоленко