Справа № 744/476/16-ц
Провадження № 4-с/744/2/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Смаги С. В.,

при секретарі Фільчаговій Г. В.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_1,

старшого державного виконавця Шумейко Л. А.,

розглянувши матеріали скарги представника боржника, Приватного сільськогосподарського товариства «Степанич», адвоката ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 щодо стягнення виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В:

Представник боржника, Приватного сільськогосподарського товариства «Степанич», адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 щодо стягнення виконавчого збору, згідно даних якої просить визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 від 04 травня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 50955138; поновити пропущений з поважних причин строк визначений в ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України звернення зі скаргою на рішення державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування вищенаведених вимог у скарзі зазначено про те, що відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 квітня 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції ОСОБА_2 на підставі наданого стягувачем ОСОБА_3 виконавчого листа № 744/1283/15-4, який видано 22 квітня 2016 року Семенівським районним судом Чернігівської області, відкрито виконавче провадження № 50955138. Копію вказаної постанови боржник ОСОБА_4 сільськогосподарське товариство «Степанич» отримало 29 квітня 2016 року. Відповідно пункту 2 постанови боржник повинен добровільно привести 0,1167 га земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на неї серії ЯИ № 213856 від 31 травня 2010 року, у придатний для подальшого використання стан та засіяти їх грястицею до 01.05.2016 року. Таким чином, відповідно пункту 2 постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, виходячи з приписів частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», встановив строк у шість днів для самостійного виконання рішення суду.

ОСОБА_4 сільськогосподарське товариство «Степанич» намагалось виконати самостійно рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, але з обєктивних причин, які не залежать від волі боржника, цього зробити не змогло, виходячи з наступного.

ОСОБА_4 сільськогосподарське підприємство «Степанич» орендує у громадянина ОСОБА_5 земельну ділянку, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_3 За документами ОСОБА_3 є накладення зазначених земельних ділянок одна на одну, що на справді не відповідає дійсності. З 1 січня 2013 року в Україні відкрито доступ до Національної кадастрової системи (НКС). Один з її важливих елементів - публічна кадастрова карта. Відповідно даних публічної кадастрової карти ніякого перетину, накладення земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не має.

На початку квітня 2016 року ПСП «Степанич» ще раз уточнило межі орендованої у ОСОБА_5 земельної ділянки, для чого були викликані фахівці Приватного підприємства «ЕЛІТЗЕМ», які мають право на проведення землевпорядних робіт з питань винесення земельних ділянок в натурі. Уточнені межі повністю відповідали межам, які були встановлені 15 квітня 2015 року під час передачі земельної ділянки у користування.

Однак, ОСОБА_3 не бажає рахуватись з цим і вважає, що межа земельної ділянки проходить в іншому місці і самостійно знищивши межові знаки встановив свої, власні знаки, які на його думку показують межі його земельної ділянки. Дана обставина не дає можливості підприємству визначитись від яких же меж відштовхуватись, щоб виконати рішення суду. Крім того, на тій частині земельної ділянки ОСОБА_3, яка не є спірною, останнім засіяна якась культура, що викликає сумів в доцільності посіву по цій земельній ділянці іншої культури, зокрема трави грястиця, у звязку з чим перед тим, як сіяти траву відповідно рішення суду, хотілось би знати з даного приводу думку власника земельної ділянки, ОСОБА_3 Встановивши дані обставини ПСП «Степанич» першого ж робочого дня, 04 травня 2016 року, письмово повідомило державного виконавця про перешкоди, які обєктивно заважають самостійно виконати рішення суду. Крім того, 11 травня 2016 року підприємство звернулось з заявою до Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області з вимогою вирішити спір за межі між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_3 13 травня 2016 року в телефонному режимі представник боржника був повідомлений державним виконавцем, що 16 травня 2016 року за місцем розташування земельних ділянок, за участю стягувача, відбудеться узгодження меж для виконання рішення суду та зясована площа землі ОСОБА_3, яку необхідно засіяти.

16 травня 2016 року, при виїзді на місце розташування земельних ділянок, узгодити межі та зясувати площу, яку необхідно засіяти так і не вдалось, у звязку з чим було констатовано, що рішення суду ані добровільно, ані примусово виконати не вбачається можливим, і державним виконавцем з цього приводу було складено відповідний акт.

Однак, незважаючи на те, що рішення виконати не вбачається можливим доки не будуть встановлені межі, 18 травня 2016 року на адресу підприємства надійшла копія постанови старшого державного виконавця Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 від 04 травня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2040 гривень.

Заявник вважає, що дана постанова є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини другої статті 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (частина п'ята статті 25 Закону). Частинами першою та третьою статті 27 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються. Частиною першою статті 28 зазначеного Закону в редакції, чинній станом на дату винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з приписами статті 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Таким чином, виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. За загальним правилом застосування санкції можливо тільки за наявності в діях боржника складу правопорушення, а обставини справи вказують про невинність ПСП «Степанич» у не виконання рішення суду.

По - перше: державний виконавець для самостійного виконання рішення суду надав шість днів до 01 травня 2016 року, але постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана у пятницю 29 квітня 2016 року і для виконання залишилось всього два дні, 30 квітня та 1 травня 2016 року, які є вихідними та святковими днями, як і 2 травня та 3 травня 2016 року. По друге: СП «Степанич» не могло виконати рішення суду ані самостійно ані примусово, оскільки саме стягувачем були знищені межові знаки. По - третє: сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання (зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 28.01.2015 у справі № 924/205/13-г).

Вищевикладене свідчить про те, що постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 від 04 травня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 50955138 є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, при поданні вказаної скарги стягувачем порушено строк оскарження дій державного виконавця, який визначений ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Однак вважає, що строк пропущено з поважних причин і він може бути поновлений з наступних підстав.

Як вже зазначалось вище постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 04 травня 2016 року була отримана стягувачем 18 травня 2016 року.

27 травня 2016 року вказана постанова була оскаржена до Чернігівського окружного адміністративного суду, куди було скеровано відповідний позов. При цьому подаючи позов до адміністративного суду на дії державного виконавця щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору, боржник виходив із правової позиції, модо юрисдикції зазначених справ, яка викладена у пункті 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

В зазначеній постанові надано роз'яснення, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, яка не виконана самостійно боржником, є підставою для її примусового виконання.

В цьому ж пункті постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з посиланням на пункт 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Також зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» розтлумачено, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих і вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (пункт 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» (із змінами, внесеними згідно з постановами Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року № 5, від 14 вересня 2012 року № 10).

Однак, 02 червня 2016 року з Чернігівського окружного адміністративного суду надійшла ухвала від 01 червня 2016 року про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі та були повернуті адміністративний позов з доданими документами.

Свої рішення суд обґрунтовував тим, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути розглянуті за правилами Цивільного процесуального кодексу України і посилався на правову позицію Верховного суду України, висловлену в постанові від 30.06.2015 року у справі № 21- 278а15 (825/2566/14).

Таким чином, помилкове звернення до адміністративного суду і стало причиною пропущення строку оскарження дій державного виконавця, який може бути поновлений судом, який розглядає дану скаргу.

У судовому засіданні представник боржника, Приватного сільськогосподарського товариства «Степанич», адвокат ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав повністю, просив її задовольнити та дав пояснення, у якому виклав доводи, зазначені у скарзі.

У судовому засіданні старший державний виконавець Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області ОСОБА_2 заперечила проти задоволення скарги та дала пояснення, про те, що винесена нею постанова є, на її думку, законною.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі та вивчивши скаргу, з доданими до неї документами вважає за необхідне скаргу задовольнити з огляду на таке.

25 квітня 2016 року старшим державним виконавцем Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виданим Семенівським районним судом Чернігівської області виконавчим листом № 744/1283/15-ц.

Згідно даної постанови боржник, ОСОБА_4 сільськогосподарське підприємство «Степанич», повинно був добровільно привести у відповідність 0,1167 га земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на неї серії ЯИ № 213856 від 31 травня 2010 року у придатний для подальшого використання стан та засіяти їх грястицею до 01 травня 2016 року.

Вказану постанову боржник отримав 29 квітня 2016 року.

04 травня 2016 року старшим державним виконавцем Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 у звязку з невиконанням боржником у добровільному порядку вищевказаного виконавчого листа винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2040,00 грн.

Виходячи з вказаних даних у боржника фактично було лише два дні для виконання вимог виконавчого листа, один з яких є вихідним, другий святковим, що ускладнювало своєчасне виконання постанови.

Крім того, виконанню постанови перешкоджали дії стягувача ОСОБА_3, якім були знищені межові знаки, та який не бажав узгоджувати межі земельної ділянки, яку боржник повинен був привести у придатний для подальшого використання стан та засіяти їх грястицею. Даний факт був підтверджений старшим державним виконавцем Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2

Таким чином, будь-яких підстав вважати, що боржник, ОСОБА_4 сільськогосподарське підприємство «Степанич», ухиляється від виконання виконавчого листа відсутні, що виключає стягнення з нього виконавчого збору.

Виходячи з вищенаведеного, скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 386, 387 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

Скаргу представника боржника, Приватного сільськогосподарського товариства «Степанич», адвоката ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 щодо стягнення виконавчого збору задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 від 04 травня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 50955138.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. При постановленні ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С. В. Смага