АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Таран Н.Г.
№22-ц/796/6426/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №754/610/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року про повернення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа - підприємець ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору дарування земельної ділянки від 15.04.2015 року № 443 недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 рокупозивач ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним право чин, укладений між ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 15.04.2015р. № 443 визначеного як договір дарування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 пл. 0,1000 га., у зв'язку з його фіктивністю та ухиленням ОСОБА_4 від виконання своїх цивільно-правових обов'язків.

Також позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив до вирішення цивільної справи про визнання договору недійсним по суті накласти арешт на нерухоме майно - земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, пл. 0,1000 га. з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_1) та заборонити відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження та обтяження вказаної земельної ділянки шляхом передачі в оренду, іпотеку, заставу, вносити до статутного фонду товариства тощо.

Мотивував заяву тим, що забезпечення позову є вкрай необхідною мірою до вирішення спору про визнання недійсним договору дарування по суті, враховуючи велику суму боргу, яку має ОСОБА_4 перед ОСОБА_1, СПД ОСОБА_5 та іншими кредиторами. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають можливість реалізувати належне їм майно, що у разі відсутності у боржника (ОСОБА_4.) достатніх грошових коштів призведе до унеможливлення та утруднення виконання рішення у даній справі у майбутньому щодо повернення нерухомого майна ОСОБА_4, як і звернення майна у дохід держави, чим буде завдана значна шкода майновим інтересам ОСОБА_1 та іншим кредиторам ОСОБА_4

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року - заяву повернуто.

Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність ухвали нормам процесуального права.

Вказує на те, що судом нe враховано, що є достатньо обґрунтоване припущення вважати, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконати рішення суду у даній справі, так як доказами, наданими у справі, підтверджується наявність спільного умислу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо приховання майна шляхом укладення фіктивного правочину, а підтверджується це тим, що особа (ОСОБА_3) яка не є учасником правовідносин у справі №370/1226/15-ц, ставила питання про обґрунтування необхідності застосування виду забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_4

Крім того, судом першої інстанції взагалі не розглядалося питання, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично вчиняють дії щодо подальшої реалізації вищенаведеної земельної ділянки, і що це спричинить погіршення матеріального становища боржника, та завдасть шкоди правам та охоронюваним законом інтересам кредиторів (ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_5.)

В судовому засіданні представники відповідачів просили відхилити апеляційну скаргу та ухвалу суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Повертаючи заяву, суд виходив з того, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу.

Проте, у повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Конструкцією ст. 152 ЦПК України передбачена можливість відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Згідно ч.8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову, суд може:

- задовольнити заяву;

- задовольнити заяву частково;

- відмовити у задоволенні заяви;

- повернути її, якщо вона подана без додержання вимог статті 151 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, повертаючи заяву про забезпечення позову, вказав на те, що її подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, тобто представником позивача не обґрунтовано необхідності в застосуванні даного виду забезпечення позову.

Разом з тим, суд вказав на те, що з документів, долучених представником позивача до матеріалів позовної заяви, вбачається, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22.05.2015 року накладено арешт у іншій цивільній справі на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2 та на вказану ухвалу стороною по справі подано апеляційну скаргу, а тому є всі підстави вважати, що на даний час арешт на вказану вище земельну ділянку не скасовано.

За приписами ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно положень ч. 4 ст. 151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Частиною 4 статті 151 ЦПК України передбачено, що за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову.

Аналізуючи вимоги зазначеної норми закону, суд першої інстанції фактично застосував лише частину даної норми, а не з врахуванням всього контексту частини 4 статті 151.

Тобто, дана норма може застосовуватися лише в разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До подання позовної заяви забезпечення позову допускається тільки у позовах про захист інтелектуальної власності. Якщо ж заява про забезпечення позову все ж таки подана до подання позовної заяви, то таку заяву слід повернути на підставі ч. 8 ст. 153 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання договору дарування земельної ділянки від 15.04.2015 року № 443 недійсним. 18 січня 2016року відкрито провадження у справі, а заява про забезпечення позову розглянутапісля відкриття провадження у справі.

Крім того, до заяви про забезпечення позову було надано копії такої заяви відповідно до кількості осіб та документ, що підтверджує сплату судового збору, що чітко передбачено положеннями ч. 4 ст. 151 ЦПК України.

Враховуючи характер правовідносин, який виник між сторонами та предмет позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції припустився помилки та необґрунтовано відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України повернув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, не вірно застосувавши положення ст.151 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, у заяві про забезпечення позову зазначено відомості та виконано всі умови ст.151 ЦПК України, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про її повернення.

В даному випадку, суд має розглянути заяву по суті і за результатами її розгляду постановити ухвалу про задоволення або часткове задоволення заяви чи про відмову у її задоволенні.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Оскільки ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, така ухвала підлягає до скасування з передачею питаня на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року скасувати, заяву про забезпечення позову у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді