АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_1, представника ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, визнання неправомірним нарахування комісії, -

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, визнання неправомірним нарахування комісії.

Посилався на те, що 20 грудня 2013 року між ним та АТ «ОСОБА_4 Капітал» ,правонаступником якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» (ПУМБ) в особі відділення № 2 ПУМЮ в м. Чернівці, був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту на суму 10566 грн. строком на три роки.

Вказаний споживчий кредит оформлений ним за умовами кредитування «Акція» (з 01.12.2013 р. по 26.01.2014 р. дострокове погашення безкоштовне).

В період з 14.01.2014 р. по 22.06.2015 р. ним щомісячно здійснювалося№22-ц/794/694/16 Головуючий у 1 інстанції Смотрицький В.Г. Категорія 57 Доповідач Перепелюк Л.М. погашення кредиту у розмірі по 587 грн., а тому ним достроково погашено кредит.

Зазначав, що фактично кредитний договір укладений не був, а Договором була письмова пропозиція укласти договір (оферта) від 20.12.2013 р.

Згідно п. 2.9 пропозиції розмір комісії за переказ коштів (разова комісія) % становить - 0,00.

Про наявність інших умов кредитування його ознайомлено не було.

Оскільки ним достроково було погашено суму кредиту, він вважав свої зобов'язання перед банком виконаними.

Однак, відповідач на кошти, повернуті ним банку достроково, нарахував комісійні , про що йому стало відомо лише після того, як він намагався 10 вересня 2015 року знову оформити Договір споживчого кредиту. Зазначав, що банк, в порушення вимог п. 7 згаданих Пропозицій, не повідомив його про здійснені ним нарахування.

18.09.2015 р. він звернувся із відповідною заявою до відділення банку про безпідставність нарахування йому комісійних, проте , лише після неодноразових звернень, 09.12.2015 р. він отримав відповідь від відповідача від 23.11.2015 р. про те, що щомісячно банком нараховувалися комісійні по 147,90 грн., а всього з липня 2015 р. по листопад 2015 р. нараховано таких 754,39 грн.

Вважав, що дії відповідача є неправомірними, такими, що порушують його права як добросовісного споживача.

Просив суд розірвати вказаний договір та визнати неправомірним нарахування комісії по ньому.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 березня 2016 року позов задоволено.

Розірвано договір про надання споживчого кредиту, укладений 20.12.2013 року між ОСОБА_1 та АТ «ОСОБА_4 Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (ПУМБ) в особі відділення № 2 ПУМБ в м. Чернівці.

Визнано неправомірним нарахування комісії по Договору споживчого кредиту від 20.12.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ОСОБА_4 Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (ПУМБ) в особі відділення № 2 ПУМБ в м. Чернівці, у розмірі 754,39 гривні, станом на дату складення листа Банку № 491-1 від 23.11.2015 року.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення суду публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_2» подало апеляційну скаргу.

Заявник вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 березня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимогах повністю.

Заслухавши доповідача,представника відповідача, позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи..

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, як5им суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачає частина 1 статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також такі питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються:

-чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження,

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Колегія суддів вважає,що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, допустив порушення норм матеріального права, неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам, які підтверджені належними та допустимими доказами, а тому згадане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Так, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи полягає в тому, що суд, приймаючи рішення, не дослідив усіх юридичних (доказових) фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат справи, що як наслідок призвело до неправильного ухвалення рішення.

Зокрема, судом не враховано, що 20 грудня 2013 року - на підставі пропозиції укласти договір(оферта) за номером 5) та загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які є невідємною частиною Пропозиції, між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позивачу грошові кошти в розмірі 10564,62 грн. для придбання пральної машини та холодильника.

Відповідно до Пропозиції про зміну договору від 20.12.2013 року сторони вирішили частково змінити зазначений договір відповідно до п.2.8. а саме встановити, що розмір комісії за обслуговування кредиту за період 23.12.2013 року по 22.06.2015 року становитиме 0,00% від суми кредиту, а починаючи з 23.06,2015 року становитиме 1,40 % від суми кредиту.

При ухваленні рішення судом також не враховано ту обставину, що відповідно до графіку платежів, що є складовою частиною Пропозиції (оферти) №5 від 20 грудня 2013 року, позивач, починаючи з 23.07.2015 року, зобовязався сплачувати кожного місяця комісію за обслуговування кредиту в розмірі 147,90 грн.

Крім того, суд залишив поза увагою ту обставину, що передбачене п.7.1. Загальних умов кредитування право позивача на повернення кредиту достроково в будь-який час може мати місце в порядку, визначеному пунктами 7.3.,7.4. цього Розділу.

Так, згідно п.7.3. Загальних умов кредитування, дострокове погашення Кредиту здійснюється в наступному порядку:

а) Позичальник, тобто по даній справі позивач ОСОБА_1 повинен звернутися до представника банку, тобто до відповідача за адресою банку з метою розрахунку заборгованості за кредитом та оформити письмову заяву на дострокове погашення Кредиту за встановленою банком формою, яка має бути надана Банку не менше, ніж за 5 (пять) робочих днів до запланованої дати дострокового погашення;

У свою чергу, як передбачає п.7.4 зазначених Умов, виключно у випадку виконання позичальником всіх умов, вказаних в п.7.3. цього Розділу, банк в дату дострокового погашення, визначену у заяві, здійснює дії по погашенню заборгованості в порядку, передбаченому п.а.5.3, 5.4 цього розділу. В іншому випадку, кошти, що були перераховані позичальником з метою дострокового погашення заборгованості, продовжують обліковуватись на рахунку до їх списання банком з метою погашення строкової заборгованості за кредитним договором в терміни, визначені графіком платежів ( за умови відсутності простроченої заборгованості).

Судом першої інстанції при ухваленні рішення також не було враховано ту обставину, що позивач, підписуючи 20.12.2013 року Пропозицію укласти договори (оферта) №5, Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які є невідємною частиною Пропозиції, та Пропозицію про зміну договору від 20.12.2013 року був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування , в тому числі про можливості та умови дострокового повернення кредиту, що підтверджується його підписами на відповідних договорах, другий примірник яких був отриманий позивачем, і про що свідчать договори, наявні у матеріалах справи.

Тому, висновок суду про те, що позивач не був ознайомлений з іншими умовами кредитування, в тому числі і з умовами дострокового погашення кредиту і йому не було відомо про розмір комісії і за які послуги відповідачем нараховано комісію, є таким, що не знайшов свого підтвердження належними та допустимим доказами, спростовується змістом наявних у матеріалах справи Пропозицій, Загальних умов та змінами до кредитного договору, а твердження позивача про відсутність у нього копій вказаних документів не знайшло свого підтвердження належними доказами ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Не надано суду також позивачем, в порушення вимог ст..60 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, доказів того, що він звертався за адресою банку з письмовою заявою на дострокове погашення кредиту за встановленою банком формою, поданою не менше, ніж за 5 (пять) робочих днів до запланованої дати дострокового погашення кредиту, а тому висновок суду про неправомірність нарахування відповідачем позивачу комісії в розмірі 754,39 грн. за Договором №5 від 20 грудня 2013 року є помилковим, таким, що не відповідає обставинам справи.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання кредитного договору, укладеного між сторонами, неправильно застосував норми матеріального права, застосувавши закон, який не підлягав застосуванню. Зокрема, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд неправильно встановив правовідносини, які склались між сторонами, і неправильно застосував до них норму матеріального права, яка підлягала застосуванню.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах

У свою чергу, частина 2 ст. 652 ЦК України, встановлює умови, за одночасної наявності яких договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Зокрема, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) В момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) Зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) Виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) Із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, існують вимоги та виключні підстави, за сукупністю яких договір може бути розірваний у судовому порядку, а саме: у разі істотного порушення договору другою стороною та наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст, 652 ЦК України, що не було враховано судом першої інстанції. Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд України у правовому Висновку, що викладено у постанові Верховного Суду України від 27 лютого 2012 р. у справі № 3-9гс12).

Більше того,судом не наведено у мотивувальній частині рішення будь-яких доказів на підтвердження факту порушення відповідачем умов договору та наявності умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України.

Висновок суду про те, що укладений між сторонами кредитний договір суперечить актам цивільного законодавства та про протиправність дій відповідача, що свідчать про його нечесну підприємницьку діяльність, є таким , що не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами. Крім того, їх наявність могла бути підставою для визнання договору недійсним, а не для його розірвання.

Помилковим є також посилання суду на те, що кредитний договір не укладався, оскільки воно спростовується наявними у матеріалах справи копіями Пропозиції укласти договір (оферта), Графіку платежів, де наявні підписи сторін, а також тим, що позивачем було повністю виконано його зобовязання по поверненню грошових коштів, наданих йому банком у кредит, тобто сторонами виконані всі вимоги необхідні для укладення кредитного договору, а також вчинені дії, спрямовані на його виконання.

Такий висновок суду протирічить також вимогам частини 2 статті 638 ЦК України (укладення договору), згідно якої договір може бути укладений шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Тому, установлено, що між сторонами був укладений кредитний договір, причому із визначенням його умов.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 березня 2016 року слід скасувати, ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, визнання неправомірним нарахування комісії відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» слід стягнути на відшкодування понесених ним витрат у звязку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 606 грн 32 коп.

Керуючись ст. ст..307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 березня 2016 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, визнання неправомірним нарахування комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» 606грн.32коп. понесених витрат по справі(сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий:

Судді