Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 18 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений договір позики, який нотаріально посвідчений, згідно з яким він надав у борг ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 32 400,00 доларів США зі строком повернення частинами, а саме не пізніше 18 жовтня 2008 року поточний платіж в сумі 800,00 доларів США та не пізніше 18 листопада 2008 року остаточний розрахунок в розмірі 31 600,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 18 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, згідно з яким останній, в разі порушення боржниками своїх зобов'язань за договором позики, відповідає разом з боржниками як солідарний боржник.

Крім того, 18 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та позивачем був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як засіб забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 18 вересня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_5 передала в іпотеку позивача квартиру АДРЕСА_1.

Також між представником позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено низку угод, якими продовжено строк дії договору позики від 18 вересня 2008 року, а саме: угода від 31 січня 2012 року, якою продовжено строк дії договору позики до 18 лютого 2012 року; угода від 29 лютого 2012 року, якою продовжено строк дії договору позики до 18 березня 2012 року; угода від 31 серпня 2012 року, якою продовжено строк дії договору позики до 18 вересня 2012 року; угода від 05 квітня 2013 року, якою продовжено строк дії договору позики до 18 квітня 2013 року; угода від 08 серпня 2013 року, якою продовжено строк дії договору позики до 18 вересня 2013 року; угода від 10 жовтня 2013 року, якою продовжено строк дії договору позики до 18 листопада 2013 року.

У зв'язку з тим, що відповідачі виконали умови договору позики лише частково, сплативши до 18 жовтня 2008 року 800,00 доларів США, позивач просив стягнути з відповідачів решту заборгованості в розмірі 31 600,00 доларів США, проценти за користування грошовими коштами за період з 18 вересня 2008 року по 19 лютого 2015 року на рівні облікової ставки НБУ в сумі 18 426,00 доларів США, 3 % річних в сумі 1 186,00 доларів США, а всього 51 212,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 099 238,38 грн. Крім того, позивач просив стягнути неустойку за період з 19 листопада 2013 року по 19 лютого 2015 року в сумі 228 500,00 грн, а також звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із вказаної квартири.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_8, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений договір позики, який нотаріально посвідчений, згідно з яким ОСОБА_4 надав у борг ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 32 400,00 доларів США зі строком повернення частинами, а саме не пізніше 18 жовтня 2008 року поточний платіж в сумі 800,00 доларів США та не пізніше 18 листопада 2008 року остаточний розрахунок в розмірі 31 600,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 18 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, згідно з яким останній, в разі порушення боржниками своїх зобов'язань за договором позики, відповідає разом з боржниками як солідарний боржник.

Крім того, 18 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та позивачем був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як засіб забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 18 вересня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_5 передала в іпотеку позивача квартиру АДРЕСА_1.

Частина боргу відповідачами була повернута у строк, передбачений договором позики.

ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою, в якій просила застосувати наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Судом встановлено, що договір позики від 18 вересня 2008 року надався строком до 18 листопада 2008 року. Перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочинається з 19 листопада 2008 року, а закінчується 19 листопада 2011 року.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, належним чином з'ясувавши фактичні обставини по справі та надавши їм правильну оцінку, дійшов до правильного висновку, що позивач, звернувшись до суду з позовом за захистом свого порушеного права лише у лютому 2015 року, пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки не довів суду належними доказами те, що він в період з 19 листопада 2008 року по 19 листопада 2011 року не мав можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова