Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лакуста Світлана Іванівна, служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_8, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 9 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у забезпечення виконання ним умов кредитного договору від 15 квітня 2005 року № 28.3/С-023.05.2, укладеного з відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), за яким він отримав кредит у розмірі 250 тис. доларів США, було укладено договір іпотеки від 15 квітня 2005 року, предметом якого є належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Позивач вважав, що існують підстави для визнання недійсним договору іпотеки, оскільки при укладенні цього договору були порушені права його неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на момент укладення спірного договору були зареєстровані за вказаною адресою. При цьому відповідного дозволу органу опіки і піклування отримано не було.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Указані вимоги апеляційним судом дотримано не було.

Під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що у забезпечення виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору від 15 квітня 2005 року № 28.3/С-023.05.2, укладеного ним з ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», за яким він отримав кредит у розмірі 250 тис. доларів США, було укладено договір іпотеки від 15 квітня 2005 року, предметом якого є належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1.

13 квітня 2006 року, 15 грудня 2006 року, 23 серпня 2007 року та 8 травня 2008 року до вказаного договору іпотеки вносилися зміни.

Указаний договір іпотеки та зміни до нього були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лакустою С.І.

Із довідки від 13 вересня 2012 року № 65 вбачається, що станом на 15 квітня 2005 у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована сім'я у складі чотирьох осіб: позивач ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_10, та їхні діти: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 32, т. 1).

Із довідок від 25 лютого 2010 року № 14 та від 13 вересня 2012 року № 62 вбачається, що в зазначеній квартирі зареєстрована сім'я у складі трьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_10 (а. с. 30-31, т. 1).

При цьому із довідки від 18 лютого 2016 року № 05 вбачається, що станом на 15 квітня 2005 у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована сім'я у складі чотирьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дружина та сини зняті з реєстраційного обліку на інше постійне місце проживання (а. с. 194, т. 2).

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на момент укладення спірного договору іпотеки, дозвіл органу опіки та піклування не вимагався.

Однак з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15, норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Вирішуючи спір, апеляційний суд не прийняв до уваги вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, та ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним договору іпотеки, не з'ясувавши основного питання у справі чи були порушені в результаті його укладення майнові права дітей.

З'ясування цього питання має суттєве значення для вирішення цього спору.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_8, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Дем'яносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: