У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ядро», третя особа - директор товариства з обмеженою відповідальністю «Ядро» Горічко Ігор Іванович, про визнання дій щодо винесення наказу про звільнення з роботи неправомірними, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, визнання запису в трудовій книжці про звільнення недійсним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час затримки повного розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4. звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 16 грудня 2010 року вона працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Ядро» (далі - ТОВ «Ядро»)намотувальником рулонів. 1 вересня 2014 року вона вийшла на роботу після лікарняного, однак начальник цеху не допустив її до роботи. Наказом директора ТОВ «Ядро» від 1вересня 2014 року № 38-К її звільнено з 1вересня 2014 року із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 8 серпня 2014 року, 9 серпня 2014 року та 12 серпня 2014 року.

Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_4просила суд визнатинеправомірними дії щодо винесення наказу від 1 вересня 2014 року № 38-К про звільнення її з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, скасуватинаказ, поновити її на роботі, визнати недійсним порядковий запис за № 20, внесений 1вересня 2014 року в трудову книжку на підставі наказу від 1 вересня 2014 року № 38-К, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і за час затримки повного розрахунку при звільненні, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати, й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач була відсутня на робочому місці протягом всього робочого дня 8, 11 та 12 серпня 2014 року, при цьому на час винесення наказу про звільнення відповідачу не було відомо про перебування її на лікарняному з 1 вересня 2014 рокудо 5 вересня 2014 року, у зв'язку з чим наказом директора ТОВ «Ядро» від 29 вересня 2014 року № 50-К внесено зміни до п. 1 наказу від 1 вересня 2014 року № 38-К, де цифри «01» замінено цифрами «08».

Копію наказу від 29 вересня 2014 року ОСОБА_4 було направлено поштою 30 вересня 2014 року, яку вона отримала 2 жовтня 2014 року.

Таким чином, враховуючи, що КЗпП України не встановлено заборону роботодавцю чи уповноваженому нам органу змінювати дату звільненняу разі, якущо роботодавець не був повідомлений про тимчасову непрацездатність працівника, суд зробив вірний висновок, що звільнення позивача проведено з дотриманням трудового законодавства, без порушення юридичних гарантій забезпечення прав працівника від незаконного звільнення.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик