Справа №339/493/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Сметанюка В.Б.,

секретаря судового засідання: Стельмах М.Ю.,

позивача: ОСОБА_1, та представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болехові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, територіальної громади с.Тисів Болехівської міської ради, треті особи на стороні відповідачів без самостійних вимог: Долинська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6, неповнолітні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі їх законного представника ОСОБА_5, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на спадкове майно ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 листопада 2015 року, зареєстрованому в реєстрі за № 994 - недійсним і скасувати його, зобовязати Долинську державну районну нотаріальну контору внести зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, анулювавши запис про право власності за номером 11863771, згідно якого власником 1/1 спірного житлового будинку вказаний ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на будинковолодіння по вул. Грушевського,75 с. Тисів, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області, яке складається з житлового будинку загальною площею 45,7 м.кв., житловою площею 18,2 м.кв., літньої кухні, стодоли, стайні, вбиральні, шопи, криниці, воріт та огорожі. Стягнути з відповідачів всі судові витрати.

В подальшому 24 лютого 2016року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати за ним право власності на ? будинковолодіння по вул. Грушевського,75 с. Тисів Болехівської міської ради івано-Франківської області (а.с.150).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив вищевказаний позов з уточненими позовними вимогами задоволити. Пояснивши, що являється сином померлих ОСОБА_10 та ОСОБА_11, батьки проживали окремо: мама в будинку, а тато у літній кухні. Вважає, що заповіт складений його батьком від 25 листопада 2008 року є незаконним. Оскільки після смерті матері будинок поділено між ним та його братом ОСОБА_3 Перед смертю мама ОСОБА_10 проживала з ним протягом двох місяців, де й вона померла. Всі витрати по організації похорону робив сам. Зазначає, що прийняти спадщину в шести місячний термін після смерті матері не мав змоги через тяжку хворобу дружини, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Просить розділити будинковолодіння по ?, так як заповіла ОСОБА_10

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 листопада 2015 року - недійсним і скасувати його. Посилається на те, що батько позивача ОСОБА_11 не являвся власником будинку, оскільки довідка сільської ради та погосподорська книга не є документами, що підтверджують право власності, а тому ОСОБА_11 не міг заповідати будинковолодіння. Зазначає, що померла ОСОБА_10 проживала протягом останніх двох місяців із позивачем, а тому в силу ст.1268 ЦК України ОСОБА_1, являється таким, що прийняв спадщину після смерті матері. З цих підстав просив позов в уточненому вигляді задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти позову вказавши, що заявлений позивачем позов до нього не підлягає до задоволення. Пояснивши, що їхні батьки жили в будинку № 75 по вул. Грушевського в с.Тисові, Болехівської міської ради Івано-Франківської області. Згідно довідок Управління праці та соціального захисту населення Болехівського міськвиконкому за № 884, 885 він здійснював догляд за батьками. Зазначає, що син позивача ОСОБА_12 насильно відвіз маму ОСОБА_10 до позивача додому. ОСОБА_10 проти своєї волі перебувала в будинку позивача до дня смерті, але не більше 2-х тижнів. Позивач після смерті не звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і спадщину фактично не прийняв. Вважає, що на законних підставах оформив право на спадщину за заповітом після смерті батька, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Також відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Вказавши, що мати ОСОБА_13 померла, 21.04.2012 р., 6 місяців після її смерті сплило 21.10.2012року, а позов подано тільки 18.11.2015року після встановленого 6-місячного строку, тобто більше 3-х років передбачених ст. 257 ЦК України. Просить застосувати строк позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в позові, зазначивши, що ОСОБА_11 на законних підставах успадкував будинковолодіння після смерті ОСОБА_10, так як проживав з нею у даному будинку. Підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним відсутні, так як ОСОБА_11 у заповіті згідно вимог закону розпорядився майном на користь відповідача.

Представник сільської ради в судове засідання не зявився подавши до суду заяву, в якій просив слухати справу у їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні просила позовні вимоги позивача задоволити, будинок по вул. Грушевського,75 с. Тисів, залишити її батькові ОСОБА_1

В судовому засіданні представник державної нотаріальної контори ОСОБА_14 заперечила проти позову, зазначивши, що після смерті ОСОБА_11 до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині згідно ст.. 1241 ЦК України не звертався. Спадкове майно належало ОСОБА_11 на підставі записів в погосподарській книзі виконавчого комітету Тисівської сільської ради № 4 за 2011-2015 роки, що стверджувалося довідкою цього ж виконкому № 1381 від 26.10.2015 року. Підстав відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_11 у нотаріуса не було. Вважає, що підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину № 994 від 03.11.2015 року недійсним немає, просила у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.58).

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі є її чоловіком. Вони з чоловіком ОСОБА_3 доглядали разом за покійними батьками ОСОБА_13 і ОСОБА_11. Позивач по справі забрав маму ОСОБА_10 до себе, яка проживала в нього протягом 1,5 тижня, де і померла.

Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснили, що догляд за батьками проводив відповідач ОСОБА_3, і що у покійної ОСОБА_10 був поганий стан здоровя, яка померла у будинку позивача.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що батьки сторін по справі жили окремо (батько у кухні, а мати в хаті). Приїхав стрий ОСОБА_1 забрав бабу ОСОБА_10 до себе, жила в нього до 2- тижнів, була хвора мала склероз.

Свідки ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 в судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_10 добровільно перевезли до позивача додому, оскільки в неї погіршився стан здоров'я. Позивач доглядав за нею. ОСОБА_10 проживала в позивача протягом двох місяців.

Свідок ОСОБА_26, яка працює медсестрою в Тисівській амбулаторії, в судовому засіданні пояснила, що приходила на виклик до будинку позивача до ОСОБА_10, яка у квітні 2012 року там і померла.

Свідок ОСОБА_27, яка проживає поряд з будинком померлих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та являлася їхньою сусідкою, суду повідомила, що в 10-х числах квітня 2012 року приїхав автомобілем син позивача ОСОБА_11, та посадив ОСОБА_10 в автомобіль та кудись повіз.

Свідок ОСОБА_28 - секретар Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, в судовому засіданні пояснила, спадкове майно належало ОСОБА_11 на підставі записів в погосподарській книзі виконавчого комітету Тисівської сільської ради № 4 за 2011-2015 роки, що стверджувалося довідкою виконкому № 1381 від 26.10.2015 року.

Свідок ОСОБА_29 пояснив, що являється старшим братом сторін по справі. ОСОБА_30 і ОСОБА_11 були їхніми батьками. Йому було відомо, що мати написала заповіт на 2-х його братів, що ОСОБА_3 за батьками доглядав. Він знав, що за 1,5-2 тижні маму забрав до себе ОСОБА_1 там вона і померла. Також зазначив, що їхні батьки ОСОБА_11 і ОСОБА_10 проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено в ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).

В судовому засіданні встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3 були ОСОБА_11 і ОСОБА_10 (а.с.13).

Спірний жилий будинок по вул. Грушевського 75, с.Тисів Болехівської міської ради, був побудований його дідом і бабою (батьками його матері ОСОБА_10) в 30-х роках минулого століття (а.с.141). Після смерті діда і баби у ньому залишилася проживати мати сторін ОСОБА_10 із батьком ОСОБА_11 У шлюбі у них народилося троє дітей ОСОБА_29, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ОСОБА_10 померла 21.04.2012 року (а.с.12). Згідно заповіту від 18.03.2011 року ОСОБА_10 все своє майно в рівних долях заповіла синам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1. та ч.3 ст. 1268 ЦК України cпадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1220 ЦК України Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою

Згідно ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК строк.

21 квітня 2012 року ОСОБА_10 померла, залишивши заповіт від 18.03.2011 року, згідно з яким все належне їй майно в рівних долях заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Жодний із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату у встановлений законом термін не звертався. Спадкоємці не зверталися до суду із заявою про визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

Тільки, 22 грудня 2015 року після подання позову до суду ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10

Постановою від 22 грудня 2015 року державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку житлового будинку в с.Тисів вул. Грушевського, 75, оскільки ним пропущений строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, яка померла 21.04.2012 року.

З довідки виданої виконкомом Тисівської сільської ради № 1362 від 22.10.2015 року(а.с.9), погосподарської книги (а.с.64-66) вбачається, що ОСОБА_10 прописана і проживала до дня смерті у власному будинку по вул. Грушевського 75, с. Тисів Болехівської міської ради, і, що ОСОБА_11 проживав у спірному будинку на день її смерті.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно зазначеного вище, ОСОБА_10 на день смерті не являлася такою, що постійно проживала із позивачем, хоча, як встановлено в суді, через погіршення стану здоров'я тимчасово перебувала (протягом останніх двох тижнів свого життя) у будинку позивача ОСОБА_1

Тому, ОСОБА_11, який на день смерті проживав із ОСОБА_10 по вул. Грушевського 75, в селі Тисів Болехівської міської ради, вважається таким, що прийняв спадщину.

Не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що його батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не вели спільного господарства та проживали окремо - мати в будинку, а батько у літній кухні, оскільки це спростовується матеріалами справи, показами його брата ОСОБА_29, а також тим, що господарство зареєстровано за одним будинковим номером.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_11 помер 17 лютого 2015 року. 25 листопада 2008 року ОСОБА_11 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_3 (а.с.7).

ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, що знаходиться по вул. Грушевського, 75 в с. Тисів Болехівської міської ради Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_11.

У свідоцтві про право на спадщину від 03.11.2015 року (а.с.11) зазначено, що спадкове майно належить спадкодавцю ОСОБА_11 на підставі записів у погосподарській книзі №4 за 2011-2015 року (а.с.64-66), що стверджується довідкою про право власності, виданою Тисівською сільською радою №1381 від 26.10.2015 року (а.с.59).

В довідці Тисівської сільської ради №1381 від 26.10.2015 року зазначено, що згідно із записом в погосподарській книзі ОСОБА_11 належить на праві особистої власності житловий будинок по вул. Грушевського, 75 в с. Тисів Болехівської міської ради. На день смерті ОСОБА_11 в цьому будинку були зареєстровані: ОСОБА_11 і ОСОБА_31

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року зазначено, що за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ОСОБА_20 депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На підставі викладеного, суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що свідоцтво про право на спадщину видане на ОСОБА_3 після смерті його батька є недійсним, оскільки видавалося на підставі довідки сільської ради, яка не є документом, що підтверджує право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стороною позивача не надано суду належних доказів, що домоволодіння, яке знаходиться по вул. Грушевського, 75 в с.Тисів Болехівської міської ради Івано-Франківської області не належало ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_10; що ОСОБА_3, якому видано свідоцтво на право на спадщину від 03 листопада 2015 року, не мав права на спадкування; порушень у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадкування, а тому відсутні підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Інші заявлені позовні вимоги є похідними, а тому в задоволені позову слід відмовити повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, ст.1218, 1222, 1223, 1241, 1268-1272, 1301 ЦК України, керуючись ст. 3, 10, 11, 58-60, 84, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову в уточненому вигляді ОСОБА_1 до ОСОБА_3, територіальної громади с.Тисів Болехівської міської ради, треті особи на стороні відповідачів без самостійних вимог: Долинська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6, неповнолітні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі їх законного представника ОСОБА_5, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.Б. Сметанюк