АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/1437/15-ц
Провадження № 22-ц/792/859/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 18 березня 2016 року у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із вищевказаним позовом, ПАТ «ВТБ Банк» зазначало, що між ним та позичальником ОСОБА_1 13 жовтня 2013 року було укладено Кредитний договір №R6B, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в порядку та на умовах, зазначених у Договорі, а також правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» у сумі 250000 грн., строком повернення до 31.10.2017 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних. ОСОБА_1 взяла на себе зобовязання повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобовязання в порядку та в строки, встановлені Кредитним договором. Однак, як вказує позивач, ОСОБА_1 не виконує свої зобовязання і наявна заборгованість Позичальника за Кредитним договором №R6B від 31.10.2013 року становить 236 266,77 грн., що складається з: 228 776,29 грн. - суми боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; 2381,89 грн. - суми боргу за процентами з урахування 3% річних, нарахованих у звязку із порушенням зобовязань щодо сплати процентів та 5108,59 грн. - суми пені, нарахованої у звязку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу. З метою виконання зобовязання за вказаним Кредитним договором між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, як поручителем, 13 жовтня 2013 року було укладено Договір поруки № R6B П1, відповідно якого Поручитель взяв на себе зобов»язання щодо виконання позичальником зобовязань, що випливають із Кредитного договору та/або можуть виникнути у майбутньому на підставі Кредитного договору, а також договорів про внесення змін (доповнень) до нього, додатків до нього, що є його невідємними частинами, якщо такі укладені та/або можуть бути укладені між Позичальником та Банком в подальшому, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом і строків їх виплати та / або комісій, пені, штрафів, а також інших обовязкових платежів тощо. Тому, позивач просив суд винести рішення, яким стягнути на його користь в солідарному порядку з відповідачів кредитну заборгованість у сумі 236 266,77 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 07 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВТБ Банк» 236 266,77 грн. заборгованості за кредитним договором № R6B від 31.10.2013 року. Вирішено питання про судові витрати.

В вересні 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Старокостянтинівського районного суду від 07 вересня 2015 року.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 18 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВТБ Банк» 236 266,77 грн. заборгованості за кредитним договором № R6B від 31.10.2013 року. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Апелянтка зазначає, що судом порушено норми процесуального права, а саме, що відповідачів не було повідомлено про час та місце розгляду справи, що стало перешкодою для надання доказів. Апелятка також вважає, що судом порушено норми матеріального права, адже судом не враховано виникнення у ОСОБА_1 обставин непереборної сили по виконанню кредитного договору, також судом не враховано п. 25 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції невірно дано оцінку квитанціям про сплату нею поточних платежів та суд, в порушення норм ЦПК, самостійно провів розрахунок. Апелянтка також зазначає, що судом не враховані доводи щодо пропусків строків позовної давності відносно стягнення неустойки. Тому, ОСОБА_1 просила суд скасувати оскаржуване рішення та відмовити позивачу у задоволені позову.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник ПАТ «ВТБ Банк» до суду не з»явилися, хоча про день і час слухання справи в розумінні ст. 74 ЦПК України повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник апелянтки ОСОБА_3 направив до суду клопотання щодо відкладення розгляду справи з підстав його службового відрядження. На думку колегії суддів це клопотання задоволенню не підлягає, оскільки заявником не надано належних доказів на підтвердження поважності причин його неявки до апеляційного суду. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, судове засідання по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, що було призначено на 19.04.2016 року, не відбулося в зв»язку із клопотанням апелянтки про неможливість прибуття в судове засідання її представника ОСОБА_3 з підстав його зайнятості в іншій справі (а.с. 156-162), судове засідання призначене на 10.05.2016 року також не відбулося в зв»язку із неявкою сторін без поважних причин і розгляд справи було відкладено на 31.05.2016 року.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 пені підлягає зміні та в частині позовних вимог до ОСОБА_2 підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що в зв»язку із невиконанням відповідачами взятих на себе зобов»язань за кредитним договором та договором поруки заборгованість останніх перед банком станом на 25.07.2014 року становить 236 266,77 грн., а тому ця сума боргу підлягає до стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку в солідарному порядку.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині щодо стягнення суми боргу із відповідачів в солідарному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ц ього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 13 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R6B, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в порядку та на умовах зазначених у Договорі, а також в правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», у розмірі 250000 грн. строком повернення до 31.10.2017 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних. (а.с. 6-9).

В якості забезпечення виконання зобовязання по вищезазначеному кредитному договору між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2С укладено договір поруки № R6B П1, відповідно до п. 1.1. якого поручитель взяв на себе зобов»язання щодо виконання позичальником зобовязань, що випливають із Кредитного договору та/або можуть виникнути у майбутньому на підставі Кредитного договору, а також договорів про внесення змін (доповнень) до нього, додатків до нього, що є його невідємними частинами, якщо такі укладені та/або можуть бути укладені між Позичальником та Банком в подальшому, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом і строків їх виплати та / або комісій, пені, штрафів, а також інших обовязкових платежів тощо. (а.с. 19-20).

Встановлено, що ПАТ «ВТБ Банк» свої зобов»язання по кредитному договору № R6B від 13.10.2013 року виконав в повному обсязі і ця обставина сторонами не заперечується, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Однак ОСОБА_1 свої зобов»язання по кредитному договору виконує неналежним чином, тому станом на 25.07.2014 року кредитна заборгованість останньої становить 236 266,77 грн., що складається з: 228 776,29 грн. - суми боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; 2381,89 грн. - суми боргу за процентами з урахування 3% річних, нарахованих у звязку із порушенням зобовязань щодо сплати процентів та 5108,59 грн. - суми пені, нарахованої у звязку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу. Вказані обставини підтверджуються розрахунками, що надані ПАТ «ВТБ Банк», які є чіткими та зрозумілими. (а.с. 34-37). Будь яких інших розрахунків сторонами суду надано не було.

Посилання апелянта на те, що суд в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства самостійно провів розрахунок заборгованості по кредитному договору є безпідставним, адже згідно ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

Суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України дав оцінку квитанціям, що були надані представником відповідача ОСОБА_1 і прийшов до вірного висновку, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 228776,29 грн. боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту та 2381,89 грн. боргу за процентами з урахування 3% річних, нарахованих у звязку із порушенням зобовязань щодо сплати процентів.

Разом з тим, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не враховано доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності відносно стягнення неустойки є обґрунтованими, адже представником відповідача згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України було заявлено заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові в частині щодо стягнення пені. Тому, з ОСОБА_1 підлягає до стягнення пеня в розмірі 3834,72грн. (5108,59грн. (нарахована сума пені за період з 25.03.2014 року по 25.07.2014 року) 1273,87грн. (нарахована сума пені поза межами строку позовної давності, адже позивач звернувся до суду 29.05.2015 року).

Виходячи із вищевикладеного, розмір заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № R6B від 13.10.2013 року, що підлягає до стягнення із останньої становить 234992,90 грн. (228776,29 грн. + 2381,89 грн. + 3834,72 грн.). Тому оскаржуване рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості підлягає зміні.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що порушення ОСОБА_1 виконання зобов»язань відбулося внаслідок непереборної сили, колегія суддів вважає їх недоведеними, адже відповідачем та її представниками не було надано належних та допустимих в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України доказів на підтвердження вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме неналежного повідомлення відповідачів та представника про день і час розгляду справи є безпідставними, адже справа призначалася до судового розгляду на: 26.11.2015 року, 08.12.2015 року, 23.12 2015 року, 15.01.2016 року, 03.02.2016 року, 11.02.2016 року, 19.02.2016 року, 03.03.2016 року, 18.03.2016 року, однак справа неодноразово відкладалася за клопотаннями представника ОСОБА_1 (а.с.93, 99, 118), за клопотаннями відповідачки ОСОБА_1 (а.с.105, 111) і про день і час розгляду справи 26.11.2015 року, 23.12.2015 року, 15.01.2016 року, 11.02.2016 року, 03.03.2016 року, 18.03.2016 року відповідачі були належним чином повідомлені (а.с. 87-88, 103, 108, 124-129, 132-133), також в судовому засіданні 03.02.2016 року, 19.02.2016 року, 18.03.2016 року приймав участь представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 (а.с.114, 123, 135-136).

Разом з тим, не підлягають до задоволення вимоги Банку щодо стягнення кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_2, виходячи із слідуючого.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6-ти місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Колегією суддів встановлено, що ПАТ «ВТБ Банк», керуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 3.2.1. Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» визначив новий строк виконання зобов»язання по кредитному договору № R6B від 13.10.2013 року, який укладений між Банком та ОСОБА_1, що підтверджується листом вимогою № 5608/1-2.86 від 08.08.2014 року. І згідно цього листа позичальник був зобов»язаний повернути кредит в повному обсязі на 31 календарний день з дати одержання вимоги. (а.с. 21).

Встановлено, що ОСОБА_1 отримала зазначену вище вимогу 13.08.2014 року (а.с.22) і на час звернення позивача до суду 29.05.2015 року (а.с.39) порука ОСОБА_2 по кредитному договору №R6B від 13.10.2013 року є припиненою з підстав ч.4 ст. 559 ЦК України.

Аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду України по справах № 6- 53цс14 та № 6-2056цс15, що у відповідності до ч.1ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права.

А тому, рішення в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

У відповідності з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Так, позов відносно двох відповідачів заявлено з ціною 236266,77грн. (228776,29грн.+2381,89грн. + 5108,59грн.) і задоволено відносно одного відповідача на суму 234992,90грн. (228776,29грн.+2381,89грн. + 3834,72грн.).

Тому на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1174,96 грн. (234992,90грн. х 1% / 2), що підтверджується платіжним дорученням № 21083 від 22.12.2014 року. (а.с.1). Також, в зв»язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з врахуванням пропорційності задоволених апеляційних вимог підлягає до стягнення із ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 12,99грн. судового збору (0,5% задоволених апеляційних вимог х 2598,90грн. сплаченого збору / 100), що підтверджується квитанцією № 20 від 08.04.2016 року. (а.с.150).

Керуючись ст. ст. 303, 313, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 18 березня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору № R6B від 13.10.2013 року змінити, зменшивши суму боргу до 234992,90 грн.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 18 березня 2016 року в частині щодо стягнення із ОСОБА_2 заборгованності за кредитним договором і судових витрат та в частині стягнення із ОСОБА_1 судових витрат скасувати та в цих частинах ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором № RВ відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «ВТБ Банк» 1174,96 грн. судового збору.

Стягнути із Публічного Акціонерного Товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 12,99 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Справа № 22ц/792/859/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 27