Справа № 463/4927/15 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/3614/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави ,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави автомобіль GEELY MK JL7162, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LB37634S4BL001671 та передачу Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» (), адреса реєстрації: м. Львів, вул. Валова, буд. 11 в рахунок погашення кредитних зобов'язань відповідача перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.76828 від 22.04.2011 року , укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2, шляхом продажу зазначеного автомобіля, а також стягнення солідарно з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 274,23 грн., покладення солідарно на відповідачів інші можливі витрати, повязані з розглядом справи.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано позивачем кредитні кошти на купівлю автомобіля із сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку. Позивач кошти відповідачу надав, свої обов'язки за договорами виконав. Проте, всупереч умовам договору та положенням законодавства, відповідач ОСОБА_2 свої обов'язки не виконує, не забезпечив своєчасне повернення коштів у відповідності до графіку повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 11.02.2015 року. Відповідно до умов вказаного договору, поручитель солідарно відповідає перед банком в межах суми 50 грн. у випадку прострочення позичальником сплати чергових платежів більше ніж на 30 днів. Крім цього, в забезпечення виконання кредитних зобовязань між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу. Оскільки зобов'язання відповідачів перед банком не виконанні, заборгованість не погашена, позивач просив позов задоволити у повному обсязі.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року позов задоволено.

Вирішено:

Вилучити у ОСОБА_2 (Донецька область, Красноармійського району, с-ще Новоекономічне, вул. Леніна, буд.11, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) транспортний засіб GEELY MK JL7162, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LB37634S4BL001671, реєстраційний № НОМЕР_2 та передати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» (, адреса реєстрації: м. Львів, вул. Валова, буд.11);

Звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб GEELY MK JL7162, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LB37634S4BL001671, реєстраційний № НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитних зобов'язань відповідача перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.76828 від 22.04.2011 року, укладеним між ПАТ «Плюс Банк» та відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 27 423, 29 грн., шляхом продажу даного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій іншій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижчою ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Для чого надати позивачу всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо);

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () заборгованість за кредитним договором № 910.76828 від 22.04.2011 року, укладеним між ПАТ «Плюс Банк» та відповідачем ОСОБА_2, внаслідок невиконання договору поруки, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», в розмірі 50 грн.

стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () судові витрати в розмірі 1303,23 грн.

На вищезазначене рішення відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій покликається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, у звязку з чим просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема, стверджує, що доданий до позову розрахунок не є належним доказом, оскільки не є розрахунком як таким, та не підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, тобто вказана у позові сума заборгованості нічим не доказана, не відповідає процентній ставці, передбаченій договором і не може бути підставою для звернення стягнення на предмет застави. Крім того, стороною позивача надано письмові докази у вигляді світлокопій не посвідчених у встановленому законом порядку, що в свою чергу унеможливлює розгляд справи.

В судове засідання 02 червня 2016 року, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, повторно не з»явився ніхто із осіб, які беруть участь у справі, і від них не надходило будь-яких клопотань.

У зв»язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з наступних мотивів.

До апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 долучено оригінали платіжних документів (62 штуки), підтверджуючих проведення ним періодичних оплат в погашення суми заборгованості за кредитним договором № 910.76828 від 22.04.2011 року.

Згідно кредитного договору № 910.76828 від 22.04.2011 року відповідачеві ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 83106,55 грн на строк 60 місяців під 15,4 % % річних (а.с. 15-16).

Згідно графіка щомісячних платежів , поданого позивачем (а.с. 17-18), відповідач повинен був сплачувати щомісячно 22 числа місяця, наступного за поточним, по 1994,59 грн, та останній платіж в розмірі 2034 ,66 повинен бути сплачений 22.04.2016 року, а всього повинно було бути сплачено 119715,47 грн..

У позовній заяві немає посилань на те, що після укладення кредитного договору банк, ініціював своє право на здійснення перегляду (зміни) процентної ставки, і що, у порядку, встановленому п. 1 § 6 кредитного договору, будь-коли відповідачеві надсилались відповідні повідомлення про перегляд (зміну) процентної ставки. Не було долучено копій таких повідомлень і до позовної заяви. Інформація про те, що розмір процентної ставки було змінено із 15,4 % річних на інший розмір, в розрахунку заборгованості ( а.с. 29) відсутня.

Отже, якщо позивач змінив розмір процентної ставки, не повідомивши про це боржника, то це підвищення процентної ставки, яке було здійснено в період після 10 січня 2009 року, слід розглядати, як таке , що проведено кредитором в односторонньому порядку, і в силу, закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша ст. 58), є неправомірним.

Відтак, відповідач повинен погашати кредит у розмірах обумовлених у графіку ( ас. 17-18).

Згідно цього графіку станом на 21.07.2015 року відповідачем ОСОБА_2 повинно було бути сплачено 93758,60 грн , і згідно оригіналів платіжних документів станом на вищезазначену дату було сплачено 93758,60 грн. Черговий платіж в розмірі 1994,59 грн повинен був бути сплачений 22.08.2015 року, відтак станом на 14.08.2015 року

(дата зазначена в розрахунку заборгованості позивача, як дата коли наступила прострочка) прострочення платежів фактично не мало місця.

Позов було пред»явлено 21.09.2015 року і станом на цю дату повинно було бути сплачено 95753,19 грн (93758,60 + 1994,59 грн, які не були сплачені 22.08.2015 року = 95753,19). З огляду на вищенаведені розрахунки, позов про звернення стягнення на предмет застави вартістю 89650 гривень, який було пред»явлено позивачем 21.09.2015 року, було пред»явлено при простроченій заборгованості в розмірі 1994,59 грн.

Згідно оригіналів платіжних документів, долучених ОСОБА_2В до апеляційної скарги, за період після 14.08.2015 року і до 15.12.2015 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції) ОСОБА_2 було сплачено : 1994,59 грн (30.09.2015 року) та 10000 грн (12.11.2015 року) , а всього 11994,59 грн, відтак, станом на 15.12.2015 року ОСОБА_2 було сплачено в погашення заборгованості всього 105753,19 грн (93758,60 + 11994,59=105753,19 грн), а повинно було бути сплачено , згідно графіка на цю дату: 109702,45 грн (119715,47 (194,59*4 місяці= 7978,36) 2034,66 грн = 109702,45 грн).

Однак, позивач не повідомив суд першої інстанції про те, що за період після пред»явлення позову і до 15.12.2015 року ОСОБА_2 було сплачено в погашення заборгованості 11994,59 грн , і про те, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення прострочена заборгованість за кредитом становила 3949,26 грн (109702,45 105753,19= 3949,26).

У відповідності до роз»яснень, наведених у пункті 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» , при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Колегія суддів вважає, що так як виконання основного зобов»язання було забезпечено закладом рухомого майна, яке є підвидом застави, як і іпотека, то щодо правовідносин , що виникли із закладу рухомого майна, виходячи з положень ч. 1 ст. 8 ЦК України, є можливим застосування положень про співмірність заборгованості за кредитом та вартістю предмета застави(закладу), як і при зверненні стягнення на предмет застави (іпотеки).

Колегія суддів враховує, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення прострочена заборгованість боржника по тілу кредиту складала 3949,26 грн, а загальна сума заборгованості по тілу кредиту, яка повинна була бути погашеною в строк до 22 квітня 2016 року складала 13962,28 (119715,47 105753,19 = 13962,28), в той час як заставну вартість предмету застави (закладу), за домовленістю сторін договору застави було встановлено у розмірі 89650 грн. Отже, вартість предмету застави більше ніж у 6 разів (89650/13962,28 = 6,4208) перевищує заборгованість за кредитом , яка повинна була бути сплаченою до 22 квітня 2016 року. Зважаючи на те, що згідно оригіналів платіжних документів, долучених ОСОБА_2 до апеляційної скарги, в період після ухвалення оскаржуваного рішення ним проводилося погашення кредиту, та за період після 25.12.2015 року по 23.02.2016 року ним було сплачено 3989,18 грн , в т. ч. 25.12.2015 року -1994,59 грн та 23.02.2016 року -1994,59 грн., колегія суддів прийшла до висновку про не співмірність розміру наявної заборгованості за кредитом та вартості предмета застави (закладу).

З огляду на те, що станом на 14.08.2015 року заборгованості по тілу кредиту фактично допущено не було, колегія суддів вважає, що не могло бути допущено заборгованості і по процентах за користування кредитом, а тому немає підстав вважати, що позивачу були спричинені збитки та змінений (в сторону зменшення) обсяг його прав.

З врахуванням також таких засад цивільного законодавства, як: справедливість, добросовісність та розумність, колегія суддів дійшла висновку що у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави та вилучення предмету застави належить відмовити.

Відмова у задоволенні позовних вимог у вищезазначений спосіб, у разі непогашення відповідачем заборгованості по кредиту в строк до 22.04.2016 року, не позбавляє позивача прав захистити свої права, у разі їх порушення, у інший спосіб.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та- скасування оскаржуваного рішення в частині солідарного стягнення з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 50 гривень.

У зв»язку із скасуванням рішення суду в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави і вилучення предмету застави, належить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 судових витрат.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач звернувся в суд з позовом 21.09.2015 року і зазначив, що станом на 14.08.2015 року заборгованість по тілу кредиту строк оплати якої не наступив становила 18404,24 грн, прострочена заборгованість по тілу кредиту становила 7006,38 грн ( а.с. 29).

Згідно оригіналів платіжних документів, поданих апеляційному суду відповідачем ОСОБА_2, станом на дату 21.07.2015 року заборгованості допущено не було.

Оскільки позов було пред»явлено до суду 21.09.2015 року за двома вимогами майнового характеру, то у відповідності до п.п.1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» такий повинен був бути сплачений позивачем у загальному розмірі 2436 грн, (1218 грн по вимогах про звернення стягнення на предмет застави в розмірі 27423 грн 49 коп (1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати) та 1218 грн по вимогах про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 грн (1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати).

Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 274 грн 23 коп та 609 грн за подання заяви про забезпечення позову, тобто позивачем понесено документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 883 грн 23 коп.

У зв»язку із задоволенням позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у заявленій сумі 50 грн, з відповідачів належало стягнути по 609 грн судового збору, однак судовий збір в розмірі 274 грн 23 коп було стягнуто в користь позивача лише з одного відповідача ОСОБА_2.

Щодо понесених позивачем судових витрат, пов»язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 в суд, то, колегія суддів вважає, що такі витрати не могли бути покладені на цього відповідача , з огляду на те, що, у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик відповідача в суд через оголошення в пресі проводиться у разі, якщо зареєстроване місце його проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи невідоме. Оскільки у матеріалах справи була інформація відповідного органу реєстрації місця проживання особи ( а.с. 53) , про те, що відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, відтак, підстав для виклику відповідача ОСОБА_2 через оголошення в пресі, а отже і підстав для стягнення з нього витрат, пов»язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик не було.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що у зв»язку із задоволенням позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в сумі 50 гривень, слід стягнути:

з відповідача ОСОБА_2:

на користь позивача 274 грн 23 коп судового збору сплаченого позивачем ;

в дохід держави 334,77 грн судового збору недоплаченого позивачем (1281: 2=609 грн, 609 грн мінус 274,23 грн = 334,77 грн;

з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави 609 грн. судового збору недоплаченого позивачем (1218:2=609).

Крім цього з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача 609 грн судового збору , у зв»язку із задоволенням заяви про забезпечення позову, а всього з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути судовий збір в загальному розмірі 883,23 грн ( 274,23 грн + 609 грн).

Оскільки, позивачеві при зверненні з позовом належало сплатити судовий збір в загальному розмірі 2436 грн, а було сплачено судовий збір лише в розмірі 274 грн 23 коп , та зважаючи на те, що у відповідності до вищенаведених мотивів, недоплачений збір в розмірі 743,77 було покладено на відповідачів (334,877+609=743,77) колегія суддів вважає, що у зв»язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, з позивача слід стягнути в дохід держави недоплачений судовий збір в розмірі 1218 гривень.

При поданні апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 1433 грн 30 коп. У зв»язку з частковим задоволенням апеляційної скарги щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, з позивача належить стягнути на користь відповідача ОСОБА_2 судовий збір в половинному розмірі в сумі 716, 65 грн (1433:2= 716,65).

Так як , колегія суддів дійшла висновку про те:

що з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути в користь позивача 883,23 грн судового збору, та водночас з позивача належить стягнути на користь відповідача ОСОБА_2 716,65 судового збору, то внаслідок проведення взаємозаліку, з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути на користь позивача 166,58 грн (883,23 716,65 = 166,58) судового збору.

Керуючись ч. 5 ст. 88, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року в частині:

вилучення у ОСОБА_2 (Донецька область, Красноармійського району, с-ще Новоекономічне, вул. Леніна, буд.11, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - транспортного засобу GEELY MK JL7162, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LB37634S4BL001671, реєстраційний № НОМЕР_2 та передати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» (, адреса реєстрації: м. Львів, вул. Валова, буд.11);

звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб GEELY MK JL7162, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LB37634S4BL001671, реєстраційний № НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитних зобов'язань відповідача перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.76828 від 22.04.2011 року, укладеним між ПАТ «Плюс Банк» та відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 27 423, 29 грн., шляхом продажу даного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій іншій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижчою ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Для чого надати позивачу всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо);

стягнення з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРОПОУ 193490819) судових витрат в розмірі 1303, 23 грн ,-

скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про:

вилучення у ОСОБА_2 (Донецька область, Красноармійського району, с-ще Новоекономічне, вул. Леніна, буд.11, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - транспортного засобу GEELY MK JL7162, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LB37634S4BL001671, реєстраційний № НОМЕР_2 та передачі Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» (, адреса реєстрації: м. Львів, вул. Валова, буд.11);

звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб GEELY MK JL7162, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LB37634S4BL001671, реєстраційний № НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитних зобов'язань відповідача перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.76828 від 22.04.2011 року, укладеним між ПАТ «Плюс Банк» та відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 27 423, 29 грн., шляхом продажу даного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій іншій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижчою ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Для чого надати позивачу всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо),-

відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРОПОУ 193490819) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 166 (сто шістдесят шість) гривень 58 коп;

в дохід держави 334 (триста тридцять чотири) гривні 77 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) в дохід держави 609 (шістсот дев»ять) гривень 00 коп судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРОПОУ 193490819) в дохід держави 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 коп судового збору.

В решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_5