Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: Рожина Ю.М.,

суддів Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

з участю

представника відповідача ДНЗ №1 «Теремок» Богданець Т.М.

представника третьої особи Рокитнівської селищної ради Кириловець Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу дошкільного навчального закладу №1 «Теремок» на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до дошкільного навчального закладу №1 «Теремок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рокитнівська селищна рада Рівненської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, зобов'язання працевлаштування, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ завідуючої дошкільним навчальним закладом №1 «Теремок» від 04 грудня 2015 року №78 про звільнення ОСОБА_3 з посади практичного психолога в зв'язку з закінченням строку дії трудової угоди.

Зобов'язано дошкільний навчальний заклад №1 «Теремок» працевлаштувати ОСОБА_3 відповідно до вимог законодавства про працю.

Стягнуто з дошкільного навчального закладу №1 Теремок», смт. Рокитне вул. Дзержинського, 18, на користь ОСОБА_3, жительки АДРЕСА_1, середній заробіток за період з 7 грудня 2015 року по 14 січня 2016 року у розмірі 1221,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 1218 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2016 року стягнуто з дошкільного навчального закладу №1 Теремок», смт. Рокитне вул. Дзержинського, 18 на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Доводить, що завідувачем ДНЗ №1 «Теремок» Богданець Т.М. у присутності працівників закладу ОСОБА_3 були запропоновані посади, які на час закінчення строкового трудового договору були вільні, а саме: робітник по обслуговуванню та оператор газкотлів - сезонна робота, на запропоновані посади позивачка ніяк не відреагувала, що підтверджується актом, який долучений до матеріалів справи. Даними діями виконано вимогу щодо працевлаштування ОСОБА_3, передбачену законодавством для такої пільгової категорії жінок, ніяких вагомих підстав у відмові від запропонованих посад у позивача не було, з чого можна зробити висновок що остання не зацікавлена у працевлаштуванні на роботу.

Звертає увагу, що згідно діючого трудового законодавства у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, однак заяви про надання відпустки по догляду за дитиною до 05 листопада 2016 року позивачка не подавала, а зобов'язати піти її у відпустку по догляду за дитиною завідувач закладу не могла.

Посилається також на не аргументованість позивачкою моральної шкоди.

За викладених обставин просить рішення місцевого суду скасувати і закрити провадження у справі.

Колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення місцевого суду в межах викладених доводів апеляційної скарги, заслухавши сторони у справі, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково місцевий суд послався на вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, вважав, що не заслуговують на увагу посилання представників відповідачів та третьої особи на відсутність вакантних посад у навчальному закладі та те, що позивач відмовилась від запропонованої посади, а скасовуючи наказ про звільнення та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягненню моральної шкоди визнав дії відповідача неправомірними.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а за ч.4 цієї норми, якщо поза увагою апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд перевіряє справу у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу завідувача ДНЗ „Теремок" №4 від 01 лютого 2011 року ОСОБА_3 призначена на посаду практичного психолога дошкільного навчального закладу №1 «Теремок» на час відпустки основного працівника ОСОБА_4

Відповідно до наказу завідувача ДНЗ „Теремок" №31 від 01 червня 2011 року, на підставі лікарняного №475943 ОСОБА_3 надано відпустку по вагітності і пологах з 01 червня по 04 жовтня 2011 року.

Наказом завідувача ДНЗ „Теремок" №54 від 04 жовтня 2011 року ОСОБА_3 надано відпустку по догляду за дитиною по досягнення нею трьохрічного віку з 05 жовтня 2011 року по 20 червня 2014 року.

Наказом завідувача ДНЗ „Теремок" №69 від 09 листопада 2012 року на підставі лікарняного №554416 ОСОБА_3 надано відпустку по вагітності та пологах з 09 листопада 2012 року по 14 березня 2013 року, яку наказом від 13 грудня 2012 року продовжено по 28 березня 2013 року в зв'язку з ускладненими пологами.

Наказом завідувача ДНЗ „Теремок" №15 від 28 березня 2013 року ОСОБА_3 надано відпустку по догляду за дитиною по досягнення нею трьохрічного віку з 29 березня 2013 року по 07 грудня 2015 року.

Згідно з наказом завідувача ДНЗ „Теремок" №78 від 04 грудня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади практичного психолога 07 грудня 2015 року в зв'язку з закінченням строку дії трудової угоди п.2 ст.36 КЗпП України.

Довідкою ДНЗ №1 «Теремок» №2 від 04 січня 2016 року підтверджено, що ОСОБА_3., як основний працівник за даною посадою, приступила до роботи по закінченню відпустки по догляду за дитиною по досягнення 3-х річного віку з 01 вересня 2014 року на підставі наказу завідувача ДНЗ „Теремок" №38 від 29 серпня 2014 року.

Відповідно до акту від 07 грудня 2015 року ОСОБА_3 була ознайомлена з посадами, які були вільні на 07 грудня 2015 року: робітник по обслуговуванню та оператор газкотлів. Одночасно в акті зазначено, що на дану інформацію ОСОБА_3 не відреагувала.

З довідки Рокитнівського районного центру ПМСД №23 від 05 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який є сином ОСОБА_3, потребує домашнього догляду з 05 листопада 2015 року, довідка дійсна до 05 листопада 2016 року.

Місцевим судом не враховано положення ч.3 ст.184 КЗпП України що працевлаштування жінок, які мають малолітніх дітей є обов'язковим також у випадку звільнення після закінчення строкового трудового договору, а на період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців.

Тобто законодавець не покладає на роботодавця обов'язок про утримання на роботі чи продовження трудового договору по закінченні строкового трудового договору з працівником, яка має малолітніх дітей, а покладає зобов'язання лише працевлаштувати та виплатити заробітну плату протягом трьох місяців на період працевлаштування.

Зокрема такого правового висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 15 жовтня 2013 року у справі за №21-303а-13, що частиною третьою статті 184 КЗпП встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, вагітної жінки та передбачено обов'язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору. Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов'язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої ст.232 КЗпП обов'язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі. Оскільки згідно зі ст.235 цього Кодексу підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 ст.36 КЗпП, зокрема вагітної жінки, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що позивачка після закінчення строкового договору не подала заяву відповідачу про надання відпустки без збереження заробітної плати для домашнього догляду за дитиною на строк визначений медичним висновком (ч.6 ст.179 КЗпП України), а з матеріалів справи вбачається, що дитина позивачки відвідувала дитячий садок в листопаді-грудні 2015 року (а.с.21зворотня сторона та а.с.22).

Під час апеляційного розгляду справи представником відповідача надано докази про працевлаштування відповідачки у Рокитнівський ЗОШ I-III ступенів №3.

Поряд з цим, колегія суддів дійшла висновку, що дошкільний дитячий заклад №1 „Теремок" не може бути відповідачем у справі щодо стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, виходячи з того, що відповідач не має ознак юридичної особи (ст.ст.80,91 ЦК України), а за приписами ст.29 ЦПК України відсутня цивільна процесуальна дієздатність, виходячи з повідомлення Рокитнівської селищної ради, яка є засновником дошкільним дитячим закладом №1 „Теремок", а також те, що він перебуває на її балансі та утриманні за рахунок селищного бюджету, не є відокремленою юридичною особою, а штатний розпис затверджується щорічно головою селищної ради.

Місцевий суд не перевірив дані обставини та дійшов помилкового висновку про матеріальну відповідальність відповідача у справі, яким є дитячий дошкільний заклад №1 „Теремок".

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, часткове скасування рішення суду першої інстанції, яке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та відмову в позові в частині скасування рішення.

На підставі викладеного, відповідно до п.2 ст.36, ст.184 КЗпП України, керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу дошкільного навчального закладу №1 «Теремок» задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2016 року скасувати в частині визнання незаконним та скасування наказу завідуючої дошкільним дитячим закладом №1 „Теремок" №78 від 4 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади практичного психолога у зв'язку із закінченням строку дії трудової угоди та стягнення з дошкільного дитячого закладу №1 „Теремок" на користь ОСОБА_3 середнього заробітку у розмірі 1221 грн. 48 коп. за період з 7 грудня 2015 року по 14 січня 2016 року та моральної шкоди у розмірі 1218 грн. та відмовити у позові в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді М.П. Григоренко

Н.М. Ковальчук