Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/28/16ц
Провадження №22ц/778/1624/16 Головуючий у 1 інстанції: Ніколова І.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати розгляду цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Каракцші К.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від «04» лютого 2016 р. за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про порушення строку виконання грошового зобовязання, стягнення боргу з урахуванням збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Посилаючись на те, що постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 26 травня 2008 року на його користь з Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради було стягнуто 1750 грн недоотриманої суми щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, передбаченою ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту», проте вказана виплата до теперішнього часу йому не сплачена, позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 1750грн, на підставі ст.625 ЦК України за час прострочення грошового зобовязання з 20.11.2008 року по день подачі позову 04.01.2016 року з урахуванням індексу інфляції - 2332грн 75коп, 3% річних - 867грн.54коп.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за позовними вимогами про стягнення 1750грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Основним доводом апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин ст.625 ЦК України.

В судове засідання апеляційного суду сторони, які належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, не зявились, клопотань про відкладення розгляду справи суду не направляли, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин, які полягають у площині виконання постанови суду про стягнення з відповідача на користь позивача щорічної одноразової грошової допомоги у розмірі 1750грн, не підлягають застосуванню приписи ст.625 ЦК України.

З такими висновками погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У вказаній справі спір виник у звязку із невиконанням рішення суду про стягнення одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту»

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законами України "Про виконавче провадження", «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги є неприйнятними, оскільки полягають у власному тлумаченні позивачем застосування до спірних правовідносин ст.625 ЦК України, які не ґрунтуються на вимогах закону та правовій позиції Верховного Суду України викладеній у вищевказаній справі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: