Ухвал а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Мостової Г.І., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою начальника управління претензійно-правового забезпечення приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» - Синюка СтаніславаЛеонідовича на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зазначеним позовом та просили суд стягнути з відповідачана користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 49 150 грн 50 коп., пеню у розмірі 2 289 грн 30 коп., інфляційній втрати у розмірі 19 611 грн 05 коп., 3 % річних за порушення грошового зобов'язання у розмірі 686 грн 76 коп., а також у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн та 5 000 грн на відшкодування судових витрат на правову допомогу.

Зазначали, що 21 серпня 2014 між ОСОБА_5 та акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» (далі - АТ «Просто страхування») укладено договір ПКР №000306 добровільного страхування, відповідно до якого відповідач зобов'язався у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату. Вигодонабувачем за даним договором є ОСОБА_4

25 серпня 2014 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої був пошкоджений застрахований автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

26 серпня 2014 року ОСОБА_4 повідомила Миколаївську філію АТ «Просто-страхування» про настання страхового випадку, 14 листопада 2014 року написала заяву на виплату страхового відшкодування, на яку отримала відмову у визнанні страхового випадку і у виплаті страхового відшкодування за договором ПКР №000306. оскільки даний договір вступає в дію з 00 год. 00 хв. 22 серпня 2014 року (п. 1.15 договору), але не раніше 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем оплати страхової премії або її першої частки. Перша частка страхової премії надійшла на рахунок АТ «Просто-страхування» 26 серпня 2014 року.

Вважає, що така відмова є неправомірною, а тому на підставі ст. ст. 979, 983 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживача» просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Просто-страхуваня» на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування ПКР № 000306 від 21 серпня 2014 року в розмірі 49 150 грн 50 коп., 2 289 грн 30 коп. - пені, 19 611 грн 05 коп. - інфляційних втрат, 686 грн 76 коп. - 3% річних, витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн, а всього в загальному розмірі 73 237 грн 61 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року, справу направити на новий розгляд

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що доказів, які б свідчили про неукладеність договору страхування суду не надано, платежі вносив безпосередньо страховий агент, що свідчить про те, що страховим агентом не видавався страхувальнику рахунок на оплату страхової премії. Доказів, що позивачем не своєчасно передані кошти страховому агенту на сплату страхової премії надано не було, а тому договір набрав чинності 22 серпня 2014 року.

Колегія суддів погоджується зі такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 серпня 2014 року ОСОБА_5 та ПрАТ «Просто-страхування» уклали договір ПКР №000306 добровільного страхування транспортного засобу, а саме автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, на випадок настання зазначених у п. 1. 9 договору страхових ризиків (випадків).

За умовами вказаного договору страхова сума склала 185 000 грн, безумовна франшиза - 0.5% за страховим випадком «Пошкодження».

Строк дії договору з 22 серпня 2014 року по 21 серпня 2015 року (п. 1.15 договору).

Пунктом 1.14 договору добровільного страхування визначено загальний страховий платіж (страхова премія) в сумі 7 344 грн 50 коп., а відповідно до п.1.14.1 зазначеного договору сторонами узгоджено порядок сплати такого платежу за договором частинами, шляхом сплати чотирьох платежів, перший з яких, в розмірі 1 842 грн. підлягав до сплати 21 серпня 2014 року.

Відповідно до п. 2.5.4.2 договору він вступає в дію з 00 год. 00 хв. дня, зазначеного у п.1.15 договору як дата початку строку дії договору, але не раніше 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем оплати страхової премії або її першої частини.

Встановлено, що першу частку страхової премії на рахунок АТ «Просто-Страхування» вносив 22 серпня 2014 року безпосередньо страховий агент ОСОБА_5 - ОСОБА_7, а тому суд дійшов правильного висновку, що вимоги п. 1.14.2 договору, за якими встановлено порядок сплати страхової премії, зокрема надання страховиком страхувальнику рахунку на оплату страхової премії (її частини), який страхувальник повинен сплатити протягом трьох днів (починаючи з дати такого рахунку), виконані не були.

Колегія суддів погоджується також із висновком суду, що оскільки відсутні докази щодо не своєчасного передання ОСОБА_5 страховому агенту ОСОБА_8 першої частини страхової премії, договір ПКР №000306 добровільного страхування транспортного засобу від 21 серпня 2014 року набрав чинності 22 серпня 2014 року відповідно до п. 1.15 даного договору.

Доводи касаційної скарги, що позивачем порушений строк оплати страхової премії, що встановлений у договорі, оскільки такий платіж надійшов шляхом безготівкового перерахування на рахунок страховика 26 серпня 2014 року, а тому договір вважається неукладеним, є безпідставними, з огляду на встановлені судом обставини щодо виконання ОСОБА_5 зобов'язання з приводу своєчасного внесенні першої часки страхової премії.

Посилання скаржника на те, що працівники Миколаївської філії АТ «Просто -страхування» не мали фізичної та юридичної можливості прийняти від страхувальника страховий платіж, зарахувати їх собі на рахунок та в подальшому перерахувати на рахунок головного офісу є необґрунтованими та спростовуються листом ПАТ «Державний ощадний банк України» від 03 грудня 2015 року щодо зарахування 22 серпня 2014 року на рахунок АТ «Просто-страхування» платежу від імені платника ОСОБА_7

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Враховуючи, що 25 серпня 2014 року стався страховий випадок, 26 серпня 2014 року ОСОБА_4 у відповідності до п. 2.7.2.4 договору звернулась до відповідача із повідомленням про настання страхової події, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що у страховика виник обов'язок здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику у передбаченому договором страхування розмірі.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Розглядаючи спір та переглядаючи його в апеляційному порядку, суди попередніх інстанцій вірно встановили фактичні обставини по справі, надали їм належну правову оцінку, правомірно застосували норму права, яка застосовується до даних правовідносин, обґрунтовано та законно дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Касаційна скарга висновків судів попередніх інстанцій не спростовує.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу начальника управління претензійно-правового забезпечення приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» - Синюка Станіслава Леонідовича відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

Г.І.Мостова

В.О.Савченко