Справа № 523/9213/16-ц
Провадження №4-с/523/95/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії та постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою та після її уточнення просила визнати дії головного державного виконавця Суворовського відділу ДВС м.Одеси ОСОБА_2 не чинними щодо накладення арешту, стягнення виконавчого збору, відкриття виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору і виконавчих витрат, визнання частково недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2016 року в частині виділення матеріалів про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат в окреме виконавче провадження, зобовязати скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 27.04.2016 року та постанову про відкриття виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат, виключити із постанови про закриття провадження від 16.06.2016 року пункт про виділення в окремі провадження матеріалів про стягнення збору і витрат, а також зобовязати виконавця зняти арешт з майна.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що їй нічого не було відомо про відкриття виконавчого провадження, усі постанови нею отримані 06.07.2016 року. 31.05.2016 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» добровільно укладена угода про зменшення суми боргу та про добровільну сплату боргу, встановленого банком, яку вона сплатила в той же день, про що було повідомлено відділ ДВС. Виконавець не проводив ніяких виконавчих дій, не було необхідності накладати арешт та виконувати дії по його розшуку, а приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження арешт не знято.

В судовому засіданні заявниця підтримала скаргу та пояснила, що її ніхто не повідомляв про відкриття виконавчого провадження, про це вона дізналася в банку, коли прийшла сплачувати зменшену суму боргу по домовленості з ПАТ «УкрСиббанк».

Адвокат ОСОБА_3 також підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Представник стягувача ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 повністю погодилася з вимогами скарги, підтвердила добровільну сплату заборгованості остаточно визначеної банком після зменшення суми. Також зазначила, що і банк не отримував ніяких постанов виконавчі дії не проводилися.

Державний виконавець до суду не зявився направив заяву про неможливість прибуття через велику завантаженість, письмових заперечень про скарги не надавав.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Так судом було встановлено, що 09.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50387032.

15.04.2016 року постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27.04.2016 року виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 144969,60 грн. та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, що також підтверджується листом начальника відділу від 29.06.2016 року .

02.06.2016 року відділом отримана заява стягувача про закінчення виконавчого провадження на підставі ст.49 п.8 «Про виконавче провадження».

14.06.2016 року постановою Суворовського відділу було закінчено виконавче провадження та виведено постанову про виконавчий збір та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій (ВП №50387032 від 27.04.2016 року) в окреме виконавче провадження) .

21.06.2016 року виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови від 27.04.2016 року №ВП50387032 про стягнення виконавчого збору у розмірі 144969,60 грн..

Згідно з нормами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у

цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з нормами ч.1 та ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків

розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються

Нормами ч.1 ст.28 Закону визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Як зазначено в вимогах ч.2 ст.25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та

зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій,

передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з нормами ч.1 ст.50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Нормами ч.2 ст.52 Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи встановлені обставини, оцінивши усі надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як було судом зясовано, що боржник не отримувала постанови про відкриття виконавчого провадження у звязку з чим не можна стверджувати, що вона знала про встановлений виконавцем строк для добровільного виконання рішення суду і не виконала його в добровільному порядку.

Навпаки судом встановлено, що боржник добровільно виконала вимоги банку щодо стягнення заборгованості при цьому необхідно звернути увагу, що її розмір було зменшено за домовленістю сторін і відразу сплачено погоджену суму, що підтвердила в засіданні і представник ПАТ «УкрСиббанк».

Отже, виходячи із зазначеного дії державного виконавця та прийняті постанови щодо стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 144969,60 грн. та витрат на проведення виконавчих дій є неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на неправильних висновках, виконавцем не було перевірено отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження для того щоб зробити висновок про прийняття рішення про примусове виконання, від якого і залежить прийняття постанови про стягнення виконавчого збору. З огляду на вказане постанова від 27.04.2016 року, а також і постанови від 21.06.2016 року необхідно скасувати, а з постанови від 14.06.2016 року виключити пункт 2 щодо виведення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення виконавчих витрат в окреме виконавче провадження, оскільки в цій частині вона є неправомірною .

Враховуючи закінчення виконавчого провадження та відсутність підстав для стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, суд вважає, що арешт також підлягає скасуванню відповідно до вимог ст.52 Закону.

Щодо вимоги про визнання дій виконавця по накладенню арешту нечинними, то вона є безпідставною і в цій частині скарга не підлягає задоволенню, оскільки враховуючи норму ч.2 ст.25 Закону дії виконавця щодо накладення арешту були законними, так як одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження виконавець може накласти арешт на майно та кошти боржника.

Керуючись ст.ст.209,210,212,385,387 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору і виконавчих витрат неправомірними.

Визнати неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2016 року в частині виведення постанов про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат в окреме виконавче провадження.

Зобовязати державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ОСОБА_2 виключити із постанови про закриття провадження від 14.06.2016 року пункт 2 про виведення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення виконавчих витрат в окреме виконавче провадження.

Зобовязати державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ОСОБА_2 скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 27.04.2016 року та постанову про відкриття виконавчих проваджень від 21.06.2016 року про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат

Зобовязати державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ОСОБА_2 зняти арешт з майна належного на праві власності ОСОБА_1.

В іншій частині скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: