Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 30 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 1300 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24 серпня 2015 року відповідач умисно знищив частину бетонного паркану, що розташований біля її будинку по провулку Учбовому, 7 у м. Житомирі, чим заподіяв матеріальних збитків та спричинив душевні страждання у звязку із знищенням майна.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач ввів суд в оману надавши недостовірні відомості стосовно обставин справи, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 08 травня 2005 року земельна ділянка, площею 29,0623 га по вул. Щорса 96 в м. Житомирі надана в постійне користування Житомирському агротехнічному коледжу та вона межує із землями загального користування по провулку Учбовому в м. Житомирі і паркан не знаходиться на земельній ділянці позивача. Але це спростовується рішенням Богунського суду від 14 січня 2015 року, яким вищевказаний акт визнано недійсним та скасовано його державну реєстрацію. 09 лютого 2016 року позивачу надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під існуючим нерухомим майном. Дані документи не були надані суду у звязку із знаходженням їх у відділі приватизації.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається із матеріалів справи позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8).

Право власності на земельну ділянку під нерухомістю ОСОБА_2 не оформлено, а лише згідно рішення Житомирської міської ради № 87 від 09 лютого 2016 року їй надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під існуючим нерухомим майном (а.с. 99).

Відповідачем не заперечується факт знищення ним одного прольоту паркану, який збудований позивачем біля її квартири. Вина ОСОБА_3 у вчиненні неправомірних дій відносно майна позивача підтверджується також матеріалами перевірки, за наслідками якої відносно відповідача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9).

ОСОБА_3 свої дії пояснив тим, що таким чином він усунув перешкоди у доступі до підвального приміщення, що належить йому на праві власності і розташоване на земельній ділянці Житомирського агротехнічного коледжу. Будь-яких доказів наявності підвального приміщення та його належності відповідачу останнім не надано і такі не встановлені судом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).

Частиною першою статті 1167 передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди правильно зазначив, що позивачем не надано доказів належності їй на праві власності чи користування земельної ділянки по провулку Учбовому,7 у м. Житомирі, вартості частини паркану, знищеної відповідачем та розміру витрат, необхідних для його відновлення.

В апеляційному суді ОСОБА_2 також не обгрунтувала належними та допустимими доказами у відповідності до положень 60 ЦПК України позовні вимоги щодо стягнення із відповідача заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 1300 грн., від проведення судової експертизи, після розяснення судом такої можливості, позивач відмовилася.

За таких обставин колегія суддів в цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки сам факт пошкодження майна не може бути підставою для відшкодування заподіяних збитків.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі постанова Пленуму) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у порушенні права власності…

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору(п.5 постанови Пленуму).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини, що судом доведена, а відповідачем визнана вина у частковому знищенні майна позивача. Також встановлено, що вказані дії ОСОБА_3 носили протиправний характер, що підтверджується дослідженими доказами у справі. ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, має доходи лише від пенсійного забезпечення. Пошкодження її майна призвело до душевних страждань, які позивач зазнала після виявлення цього факту.

Частиною 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Приймаючи до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань, які позивач зазнала, ступінь вини відповідача, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Відтак, у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України, в цій частині судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення.

Згідно ст. 88 ЦПК України із відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема по відшкодуванню моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2016 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 500 грн. та 487 грн. 20 коп. понесених судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: