Справа № 355/203/15-ц
Провадження № 2/355/22/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та зобов,язання не чинити перешкод у користуванні часткою в житловому будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення та зобов,язання не чинити перешкод у користуванні часткою в житловому будинку.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Маховкою Ю.І. 03.10.1990 року, позивач володіє 43/100 часткою житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1. Згідно технічного паспорту від 10.04.2009 року даний будинок складається з двох квартир загальною площею 137.3 кв. м., в тому числі квартира №1 площею 91.7 кв. м., з яких коридор 3.8 кв. м., вітальня 9.3 кв. м., житлова 10.6 кв. м., житлова 22.9 кв. м., коридор 8.1 кв. м., кухня 14.8 кв.м., ванна кімната 3.0 кв. м., санвузол 0.9 кв. м., коридор 0.6 кв.м., коридор 17.7 кв.м., та квартира №2 площею 45.6 кв.м., з яких коридор 5.9 кв.м., житлова 11.1 кв. м., житлова 16.7 кв. м., веранда 11.9 кв.м. Будинок має два окремі входи.

Відповідач ОСОБА_2 являється співвласником даного будинку. Він замінив замки на вхідних дверях квартири №2, що належить позивачу та чинить перешкоди у користуванні майном. Відповідач добровільно не бажає допускати позивача до його власності в спірному будинку. Позивач неодноразово зверталася до нього з проханням не чинити перешкод у користуванні частиною власності.

Враховуючи право позивача на 43/100 частки власності ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 незаконно не допускає її до свого майна.

ОСОБА_1 просить суд вселити її в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Київської області та зобов,язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, Київської області. ОСОБА_1 також просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. за розгляд справи в суді.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявила, що дії і висловлювання представника відповідача ОСОБА_4 вона вважає недобросовісними і не об,єктивними, так як її брат ОСОБА_2 нині покійного діда не доглядав, бив його, прибігав з рушницею, висловлював погрози. ОСОБА_2 бив і її, як сестру, щоб вона не ходила до будинку по АДРЕСА_1 і не надавала допомогу діду. Вона на законних підставах має свою частину власності у спірному будинку, а ОСОБА_2 чинить їй перешкоди і не допускає до будинку, тому просить суд задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, пояснив суду, що його доверителька ОСОБА_1 має свідоцтво про право власності на 43/100 частки житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, Київської області, і до якого тривалий час не може потрапити, так як її брат ОСОБА_2 чинить їй перешкоди в користуванні власністю. Між сторонами немає домовленості чи рішення суду про порядок користування даним житловим приміщенням. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача як в усній формі, так і в письмовій та зі свідками приходила до домоволодіння по АДРЕСА_1 щоб потрапити до частини у власності на дане житло. З даного приводу складалися відповідні акти за участю депутата Баришівської селищної ради, направлялись заяви в різні установи, але ОСОБА_2 в тому числі і в присутності свого представника ОСОБА_4 не допускає до будинку позивача. ОСОБА_5 наполягає на задоволенні позовних вимог про вселення ОСОБА_1 до спірного будинку та не чинити їй перешкоди в користуванні власністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та пояснив суду, що його доверитель ОСОБА_2 позов також не визнає. Позивачка ОСОБА_1 проживала в цьому будинку до 1968 року поки не одружилась. ОСОБА_4 вказує на те, що поки не буде вирішене питання розподілу житлового будинку в натурі, ОСОБА_1 не може бути вселена до спірного будинку. Окрім того зазначив що ніяких перешкод в користуванні будинком позивачкою він не бачить і в той же час не заперечує ту обставину, що при намаганні позивачки потрапити до будинку, він при цьому був присутній.

Відповідач ОСОБА_2 до суду на розгляд справи не з,явився на жодне судове засідання.

Свідок по справі ОСОБА_6 пояснив суду, що знає ОСОБА_7, який запросив його 01.02.2016 року засвідчити намагання потрапити позивача ОСОБА_1 до частини належного на праві власності житлового будинку по АДРЕСА_1. Там знаходився депутат Баришівської селищної ради ОСОБА_8, дільничий інспектор ОСОБА_23. адвокат ОСОБА_4 та чоловік позивача ОСОБА_5 На подвір,я зайшов ОСОБА_5, а із подвір,я на вулицю вийшов ОСОБА_9 та запитав у присутніх, чи є у них рішення суду про вселення ОСОБА_1 і сказав їм - допобачення. На подвір,я домоволодіння також заходив дільничий інспектор ОСОБА_23., говорив з ОСОБА_4 Потім обидва вийшли на вулицю, де ОСОБА_4 сказав всім, що вини можуть бути вільні.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що знає ОСОБА_5 на протязі 10 років, який заросив його 01.02.2016 року бути присутнім вна той час чи допустить ОСОБА_2 позивача ОСОБА_1 до її частини домоволодіння по АДРЕСА_1. Присутніми при цьому були: депутат Баришівської селищної ради ОСОБА_8, дільничий інспектор ОСОБА_23. Всі вони підійшли до помешкання. На територію дворища позвали лише депутата ОСОБА_8 і дільничого ОСОБА_11. З території домоволодіння до фіртки вийшов адвокат ОСОБА_4 та запитав: хто ви такі і чого прийшли?. ОСОБА_10 відповів, що ОСОБА_5 їх запросив. ОСОБА_4 сказав, що він є офіційним представником власника та сказав всім допобачення і закрив фіртку. ОСОБА_1 на подвір,я так і не зайшла.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що 20.02.2016 року його попросив ОСОБА_5 бути присутнім при намірах позивача потрапити до будинку по АДРЕСА_1. Також були присутні:депутат Баришівської селищної ради ОСОБА_8, дільничий інспектор ОСОБА_23., гр-н ОСОБА_13 та батьки ОСОБА_5 Запитали у ОСОБА_2 чи допустить він до домоволодіння, але ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_4 сказали покинути домоволодіння. ОСОБА_5 з батьками хотіли зайти до будинку, але їх не пустили. Були складені акти про не допуск до приміщення будинку позивача. ОСОБА_5 на фотоапарат знімав обставини не допуску до будинку. В поточному році два тижні до цього ОСОБА_2 вже не допускав навіть на подвір,я позивача і сказав, що викличе поліцію.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він з представником позивача ОСОБА_5 перебуває в дружніх відносинах. 02.03.2015 року його запросив ОСОБА_5, де він, ОСОБА_12, депутат селищної ради ОСОБА_8 зібралися біля воріт будинку по АДРЕСА_1. Вийшов ОСОБА_2. ОСОБА_7 попросив дозволу потрапити до будинку, але ОСОБА_2 в свою чергу мотивував якимось рішенням суду і не допустив їх до будинку. У ОСОБА_5 були два різни акти. Один про те, що допустять до будинку, а другий, що не допустять до будинку.

20.02.2016 року о 13 годині 30 хв. ОСОБА_5 зі своєю матір,ю та батьком в присутності ОСОБА_12 знову намагались потрапити до домоволодіння. Однак ОСОБА_2 почав кричати, що ламають ворота і обидва рази ніхто не міг зайти на подвір,я. ОСОБА_5 все це знімав на мобільний телефон. В обох актах свідок ставив свій підпис.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що в Баришівській селищній раді, як депутат отримав 27.01.2016 року доручення за ініціативою представника позивача ОСОБА_5 вийти до домоволодіння по АДРЕСА_1. ОСОБА_5 показував йому копію свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на частину спірного будинку. 01.02.2016 року ОСОБА_1 не змогла потрапити до свого домоволодіння, де він, як депутат і всі інші люди, які прийшли з ОСОБА_5 стояли за межами домоволодіння по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_24 пояснив суду, що він як дільничий офіцер поліції тричі був присутній для підтримання громадського порядку за адресою: АДРЕСА_1. І всі рази до свого домоволодіння не могла протопити ОСОБА_1. Двічі на стороні ОСОБА_2 там був присутній адвокат ОСОБА_4, який пояснював ОСОБА_5 причину, по якій вони не можуть пройти до будинку. 02.02.2016 року позивачка ОСОБА_1 також не могла потрапити до будинку, так як ОСОБА_2 її не пускав. ОСОБА_11 вважає своєю помилкою те, що прийняв участь у підписанні акта про не допуск ОСОБА_1 до будинку.

Свідок ОСОБА_15, який працює техніком в Баришівському БТІ пояснив суду, що по АДРЕСА_1 в БТІ немає ніякого рішення щодо земельної ділянки. Є рішення Баришівської селищної ради щодо самовільного будівництва. Рішення про переобладнання житлового будинку з одноквартирного у двох квартирний в БТІ також немає. Частки у власності на спірний будинок оформлялись згідно заповіту. В листопаді 2005 року до БТІ з заявою зверталась ОСОБА_1 10.04.2009 року проводилась інвентаризація і останні зміни по домоволодінню вносились техніком БТІ ОСОБА_16.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 43/100 житлового будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 03 жовтня 1990 року, складений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_17 належить спадкоємцю - його дочці ОСОБА_1.

07 жовтня 2015 року Вищий спеціалізований суд України своєю ухвалою скасував попереднє рішення Баришівського районного суду Київської області від 29.04.2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 червня 2015 року в частині відмови у вселенні та зобов,язанні не чинити перешкод у користуванні часткою у житловому будинку ОСОБА_1 з адресою: будинок АДРЕСА_1

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача ОСОБА_2 22.05.2014 року про надання їй допуску до її частини домоволодіння вжитловому будинку АДРЕСА_1.

В ході перевірки Інспекції ДАБК у Київській області від 30.04.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 самовільно без оформлення відповідних документів на право виконання будівельних робіт, здійснив реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1, де добудував прибудову та баню і на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення та надано припис на усунення виявлених порушень.

Щодо позивача ОСОБА_1 то вона тричі зверталась з заявами до Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області по факту умисного знищення майна.

Із відповіді Баришівського РВ вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 не допускав працівників міліції для проведення огляду подвір,я по АДРЕСА_1 з посиланням на те, що він являється одноосібним власником.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_6,ОСОБА_10, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_8, ОСОБА_11 підтвердили факт недопуску позивача ОСОБА_1 до - житлового будинку АДРЕСА_1 в якому вона має 43/100 власності.

Встановлені судом обставини також підтверджуються :

-ксерокопією паспорта позивача ОСОБА_1, серія НОМЕР_1 від 16.12.1997 року ( т.3 а.с.154);

-ксерокопією паспорта ОСОБА_2, серія НОМЕР_2 від 17.06.1999 року; ( т.1 а.с.46);

-ксерокопією свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 03 жовтня 1990 року, складений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_17, де 43/100 спадкового майна житлового будинку АДРЕСА_1 належить спадкоємцю - його дочці ОСОБА_1 (т.2 а.с.67);

-ксерокопією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, де зазначені два власники: ОСОБА_2 - 57/100 власноста та ОСОБА_1 - 43/100 власності (т.2 а.с.68-70, т.3 а.с.9-12);

-листами-зверненнями ОСОБА_1 до ОСОБА_2 від 12.03.2014 року, від 31.03.2014 року, від 22.05.2014 року не чинити перешкод в користуванні власністю (т.2, а.с.72,74, 76);

-актом не допуску до житлового приміщення від 02.09.2015 року, актом не допуску до житлового приміщення від 20.02.2016 року (т.2 а.с.89,175);

-дорученням Баришівського селищного голови Вареніченка О.П. депутату селищної ради ОСОБА_8 прийняти участь в підтвердженні факту допуску (не допуску) в володіння власністю за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.206) (т.2 а.с.206);

-рішенням Баришівської селищної ради №40.9 від 04.06.2015 року про впорядкування адреси житлового будинку гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та впорядкування нумерації земельної ділянки;

-ксерокопіями заяв ОСОБА_1 до Баришівського РВ від 20.11.2015 року, до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській обл. від 03.12.2015 року щодо неправомірних дій ОСОБА_2 та отриманими відповідями на заяви;(т.2, а.с. 80,86,87,107108-111);

-ксерокопією рішення Баришівського районного суду Київської області від 05.07.2016 року у справі №355/496/16-ц, провадження №2/355/295/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_21, треті особи: приватний нотаріус Баришівського нотаріального округу Київської області Джура С.В., голова Баришівської селищної ради Вареніченко О.П. про визнання договорів дарування недійсними (т.3, а.с.46-49);

-ксерокопією ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 18 листопада 2015 року про скасування попереднього рішення Баришівського районного суду Київської області від 29.04.2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 червня 2015 року в частині відмови у вселенні та зобов,язанні не чинити перешкод у користуванні часткою у житловому будинку ОСОБА_1 з адресою: будинок АДРЕСА_1, Київської області (т.3 а.с.25-27);

-іншими матеріалами справи.

Суд вважає, що ОСОБА_1 належить на законних підставах 43/100 житлового будинку по АДРЕСА_1, Київської області, а відповідач у справі чинить їй перешкоди у користуванні її власністю. Окрім того ОСОБА_2 вдається до маніпуляцій з житлом, про що свідчать числельні рішення судів в тому числі і відчуження спірного житла з тим, щоб якимось чином усунути позивача ОСОБА_1 від належної їй на законних підставах частки житлового будинку АДРЕСА_1 Київської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Частина 3 ст. 47 Конституції України вказує на те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо ОСОБА_2 то він власником всього спірного будинку не являвся і не являється.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати для власного проживання, проживання членів своєї сім,ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 150 ЖК України вказує на те, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати дарувати, заповідати здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди.

Стаття 155 ЖК України передбачає, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків установлених законодавством.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи суд вважає, що заявлений позов є обгрунтованим і за таких обставин підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215-218, 294 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 358, 360 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Київської області.

Зобов,язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, Київської області.

Стягнути із відповідача ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_1 на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду В. М. Єременко