АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року

в цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, боржник ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство " Укрсоцбанк" (далі - ПАТ " Укрсоцбанк") звернулося до суду з заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 березня 2015 року у справі за позовом ПАТ " Укрсоцбанк " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 161 694.49 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року у задоволенні даної заяви відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ПАТ " Укрсоцбанк " подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про задоволення заяви про видачу виконавчого листа. Посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне трактування положень матеріального права, не урахування судом тієї обставини, що правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з укладанням договору поруки, який містив третейське застереження і підстави вважати, що ОСОБА_1 є споживачем й тому справа не підсудна третейському суду, відсутні. Спори про стягнення заборгованості з поручителів не виключені з юрисдикції третейських судів і відповідно відсутні правові підстави звільняти поручителів від відповідальності за судовим рішенням та відмовляти у видачі щодо них виконавчих документів. Рішення на виконання якого ПАТ " Укрсоцбанк" просить видати виконавчий лист не скасоване, підстав для відмови у видачі виконавчого листа визначені ст.389-10 ЦПК України не було встановлено. Суд невірно застосував правові позиції ВСУ щодо заборони розгляду третейським судом справ у спорах про захист прав споживачів .

В судовому засіданні представник ПАТ " Укрсоцбанк "- Поліщук Ю.В. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

ОСОБА_1 та представник ТОВ «БІССергГ» в судове засідання не з'явилися.З огляду на положення ч.5 ст.74, ч.5 ст.76, ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала їх повідомлення належним, а неявку такою що не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди".

Проте колегія суддів у повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції не може.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Як убачається з матеріалів справи, 17.08.2012 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 646013162NONREVOLV 1/П, відповідно до якого останній зобов'язався солідарно відповідати перед банком за виконання ТОВ «БІССергГ» зобов'язань за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії,згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 170 000 грн.

У ст.5 договору поруки сторонами було визначено третейське застереження, відповідно до якого у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А., Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

24.03.2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Ярошовця В.М. було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за договором кредиту у сумі 161 694.49 грн. та третейський збір у сумі 2016.94 грн.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Разом із цим статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції керувався правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими при розгляді справ: № 6-64цс15 від 20.05.2015 року; № 6-856цс15 від 02.09.2015 року; № 6-2074цс15 від 04.11.2015 року та зазначив , що оскільки боржник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди" така справа не підвідомча.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Відповідно до рішення Конституційного суд України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/11 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 23 статті 1, абзацу другого частини четвертої, пункту 2 частини сьомої статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII ( 1023-12 ) у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України дія цього Закону поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту),що виникають як під час укладення,так і виконання такого договору.

Однак ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості не з ТОВ «БІССергГ», яке є позичальником та споживачем послуг, а з поручителя і рішення третейського суду ухвалено з правовідносин поруки, на що суд уваги не звернув.

Поручитель не є споживачем послуг банку, оскільки за договором поруки поручитель не звертається до банку з індивідуальним замовленням та не отримує від банку ніякої послуги, а лише відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника (позиція Верховного суду України у справі № 6-2767цс15 від 19 січня 2016 року).

Проте суд першої інстанції не перевірив і в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, з яких виходив, вважаючи, що третейський суд не міг розглядати у порядку передбаченому Законом України «Про третейські суди» спір з цивільних правовідносин, що виникли між банком та поручителем.

За таких обставин суд першої інстанції не у повній мірі встановив обставини, що мають значення для розгляду заяви, не звернув увагу на наведене та передчасно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

У зв'язку з цим, оскаржувана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року на підставі ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року скасувати,передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :

Справа № 755/9988/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5348/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.