Провадження № 4-с/344/132/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі судового засідання Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за скаргою Ліквідатора арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Ліквідатор арбітражний керуючий Товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» ОСОБА_1 (надалі також «Скаржник») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 при винесенні ним постанови ВП №52017641 від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві; скасування Постанови старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 31 серпня 2016 року ВП №52017641 про повернення виконавчого документа стягувачеві; зобовязання старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області №344/10665/2015, виданого 19 липня 2016 року.

Представником скаржника подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника скаржника, за змістом якого представник скаржника підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити.

Зокрема, як вбачається зі змісту скарги Ліквідатора арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» ОСОБА_1, скаржник покликається на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві у звязку з неможливістю виконання судового рішення.

Представником органу державної виконавчої служби подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Крім того, старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 подано письмові заперечення на скаргу, за змістом яких державний виконавець проти вимог скарги заперечує, посилаючись на те, що державним виконавцем вжито всі необхідні дії по виконанню виконавчого листа, а зясована в ході проведених виконавчих дій інформація стосовно не реєстрації за боржником права власності на спірне нерухоме майно стала підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлялая належним чином.

Представником заінтересованої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-Д», яким подано клопотання про залучення їх до участі у розгляді скарги, подано клопотання про розгляд справи без їх участі та відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові матеріали скарги, Судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2015 року у справі № 344/10665/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 грудня 2015 року, та в подальшому частково скасованими Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, витребувано у ОСОБА_3, ідентифікаційний №, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Київ, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», , місцезнаходження: вул. Артема, буд. № 24 «б», м. Київ, нерухоме майно магазин «Діадема», що знаходиться за адресою: вул. Незалежності, буд. №29, м. Івано-Франківськ.

19 липня 2016 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області по вищевказаній цивільній справі видано виконавчий лист про витребуванння у ОСОБА_3, ідентифікаційний №, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Київ, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», , місцезнаходження: вул. Артема, буд. № 24 «б», м. Київ, нерухоме майно магазин «Діадема», що знаходиться за адресою: вул. Незалежності, буд. №29, м. Івано-Франківськ.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обовязковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх субєктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час вчинення виконавчих дій у спірному виконавчому провадженні, в т.ч., станом на час винесення оскаржуваної постанови).

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

На підставі заяви стягувача від 22 серпня 2016 року Постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження ВП №52017641 від 25 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області №344/10665/2015 від 19 липня 2016 року; надано божнику ОСОБА_3 строк для добровільного виконання виконавчого документу в семиденний термін.

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; 4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; 8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; 9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; 10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; 12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна суб'єктів оціночної діяльності суб'єктів господарювання; 13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; 15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; 16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; 18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням; 19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами (частина 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 32 «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу визначено статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 6 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт (частина 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

31 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 складено Акт державного виконавця (а.с. 56), в якому зазначено наступне: при виході на місце виконання за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 29, встановлено, що за даною адресою знаходиться магазин «Діадема», власник ОСОБА_3 не перебуває та не утримує його. Зі слів представника ТОВ «Ренесанс-Д» ОСОБА_4, що підтверджується документально, вищезазначене приміщення перебуває у власності ТОВ «Женева» і передано вказаною особою ТОВ «Ренесанс-Д». В звязку з вищевказаним рішення суду на даний час виконати неможливо.

Постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві виконавчий лист Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області №344/10665/2015 від 19 липня 2016 року про витребуванння у ОСОБА_3, ідентифікаційний №, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Київ, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», , місцезнаходження: вул. Артема, буд. № 24 «б», м. Київ, нерухоме майно магазин «Діадема», що знаходиться за адресою: вул. Незалежності, буд. №29, м. Івано-Франківськ, повернуто стягувачеві.

Як випливає зі змісту вищевказаної постанови, підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві став висновок державного виконавця про неможливість виконання рішення суду (пункт 6 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Представник стягувача у виконавчому провадженні Ліквідатор арбітражний керуючий Товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» ОСОБА_1, вважає вищевказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що в поданій до суду скарзі представником стягувача не наведено обставин з посиланням на конкретні норми закону, які б спростовували висновок державного виконавця про неможливість виконання рішення суду.

Так, як вже було зазначено, Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2015 року у справі № 344/10665/15-ц, залишеним частково в силі Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, витребувано у ОСОБА_3, ідентифікаційний №, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Київ, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», , місцезнаходження: вул. Артема, буд. № 24 «б», м. Київ, нерухоме майно магазин «Діадема», що знаходиться за адресою: вул. Незалежності, буд. №29, м. Івано-Франківськ.

У виконавчому провадженні з виконання даного судового рішення стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Женева», а боржником ОСОБА_3.

При цьому, як випливає зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 40-41) станом на 26 серпня 2016 року власником обєкту нерухомого майна (магазин «Діадема») за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, будинок 29, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Женева».

При цьому, право власності на дане приміщення було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Женева» 19 січня 2016 року на підставі ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 грудня 2015 року.

Таким чином, Судом встановлено, що станом на час відкриття виконавчого провадження та, зокрема, винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, право власності на спірний нерухомий обєкт вже було зареєстровано за стягувачем ТОВ «Женева».

При цьому, боржник ОСОБА_3 станом на час відкриття виконавчого провадження та, зокрема, винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, власником спірного нерухомого обєкту не була, а, відтак, від неї не могло бути витребувано спірне майно.

Суд також звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах, майно, щодо якого винесено рішення про його витребування, є обєктом нерухомості, яке є невіддільним від землі, а тому фізичне його витребування та передача стягувачеві є неможливим.

Виконання судових рішень про витребування нерухомих обєктів від будь-яких осіб (зокрема, за віндикаційним позовом) відбувається шляхом здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником (позивачем у справі за віндикаційним позовом), а також скасування попередньої реєстрації права власності.

При цьому, наявність у власника будь-яких інших цивільно-правових спорів стосовно спірного майна з третіми особами не є предметом розгляду за даною скаргою, оскільки щодо розгляду таких спорів чинним законодавством України встановлено відповідний порядок.

Враховуючи вищевикладене, посилання представника скаржника у поданій до суду скарзі на статтю 61 Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованим.

За таких обставин, Суд дійшов висновку про те, що в процесі здійснення виконавчого провадження №52017641 державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України, а тому підстави для визнання неправомірними його дій, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобовязання провести виконавчі дії відсутні.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною 3 статті 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що вимоги скарги Ліквідатора арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», керуючись вимогами ст. ст. 209-210, 383, 384, 385, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Ліквідатора арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобовязання вчинити дії, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домбровська Г.В.