ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - управління державної автомобільної інспекції управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 01 вересня 2009 року по 08 жовтня 2014 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було придбано автомобіль марки «Skoda Super 1.8», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який є предметом спільної сумісної власності подружжя. Проте, 28 листопада 2014 року відповідач відчужив вказаний транспортний засіб ОСОБА_6 Посилаючись на те, що письмової згоди на відчуження вищевказаного автомобіля вона не надавала, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, застосувати реституцію, зобов'язавши ОСОБА_6 повернути спірний автомобіль відповідачу, а останнього - їй кошти у розмірі 61 000 грн, отриманих за цим договором як вартість автомобіля.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Skoda Super 1.8», державний номерний знак НОМЕР_1, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, укладений 28 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2015 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2015 року в частині задоволення позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й направити справу на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що з 21 вересня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2014 року було розірвано (а. с. 7).

Відповідно до інформації Центру надання послуг, пов'язаних із використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Калуша Калуського району при управлінні Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області від 04 жовтня 2013 року за ОСОБА_4 зареєстрований автомобіль марки «Skoda Super 1.8», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 10).

Згідно з довідкою-рахунком від 28 листопада 2014 року серії ВІА № 876619 здійснено перереєстрацію автомобіля марки «Skoda Super 1.8», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 за ОСОБА_5 (а. с. 6).

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відчуження спірного автомобіля, який є спільним сумісним майном сторін у справі, відбулося без згоди другого з подружжя, що є порушенням вимог ст. 65 СК України та підставою для визнання такого договору недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та відмовляючи в позові у цій частині, апеляційний суд виходив із того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту та з відсутності підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки у провадженні суду перебуває справа про поділ майна подружжя, в якій предметом спору є вищезазначений транспортний засіб, у зв'язку з чим позивач має право на відповідну компенсацію її частки у відчуженому спільному майні (за умови, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя). Крім того, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Так, відповідно до ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК Українидружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України).

Частиною 4 ст. 65 СК Українипередбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частини вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Указане узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Крім того, пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля, виходячи із того, що при розгляді спорів про розподіл цінного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Крім того, на момент укладення оспорюваного правочину ОСОБА_3 у шлюбі із ОСОБА_4 не перебувала.

Наведене свідчить, що на час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 не знала і не могла знати про те, що спірний автомобіль належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_3, і що остання не надала ОСОБА_4 згоди на укладення цього договору.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак