Справа № 686/1164/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Кшановської Є.З.,

представників заявника ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників заінтересованих осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький скаргу ОСОБА_5 на постанову головного державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (заінтересовані особи: Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_6, Арбітражний керуючий ОСОБА_7, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 в січні 2016 року звернувся до суду з вище вказаною скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 від 30.07.2015 року у виконавчому провадженні № 24670207 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала і просить їх задовольнити, додатково пояснивши, що у виконавчому провадженні № 24670207 заявник був боржником, а ПАТ «ВТБ Банк» - стягувачем. Після заміни сторони виконавчого провадження стягувачем стала ОСОБА_6 Борг було погашено боржником добровільно на користь стягувача і після того, коли ОСОБА_6 звернулась до субєкта оскарження з заявою про повернення їй на цій підставі виконавчого документа, державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, обґрунтований потребою виконання рішення суду, хоча на досягнення цієї мети насправді не спрямований. Того ж дня було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника, яка на даний час визнана протиправною і скасована постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.11.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 року. Будь-які правові підстави для існування у даній справі постанови про арешт майна боржника відтак відсутні. Звертає увагу суду на те, що спосіб захисту своїх прав обраний заявником саме у заявлений спосіб тому, що в разі звернення з позовом про зняття арешту з майна він би визнав правомірність його накладення, з чим він категорично не погоджується. При цьому як визнання незаконною, так і визнання протиправною оскаржуваної постанови є однаковою мірою прийнятними для заявника способами захисту.

Представник заявника ОСОБА_2 вимоги скарги підтримав і просить їх задовольнити, зазначивши, що ще в 2014 році банк видав довідку про відсутність заборгованості та будь-яких претензій до ОСОБА_5, факт добровільного виконання встановлений постановою суду першої та ухвалою суду апеляційної інстанції. Всі зобовязання, в звязку з існуванням яких міг би бути накладений арешт, припинилися. Накладення арешту на все нерухоме майно боржника порушує його право на володіння і розпорядження цим майном.

Представник Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив, пояснивши, що оскаржувана постанова є законною, так як винесена з підстав, передбачених ст. ст. 32 і 57 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, було винесено постанову про стягнення виконавчого збору - з тієї причини, що боржником рішення суду у строк, визначений в постанові про відкриття виконавчого провадження, рішення суду добровільно не виконано. Арешт накладався з метою виконання судового рішення, хоча дійсно на час винесення даної постанови в державного виконавця вже був лист стягувача про виконання рішення боржником. При припиненні виконавчого провадження державний виконавець не зобовязаний був зняти арешт, оскільки, згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», арешт не знімається, якщо існує не стягнутий виконавчий збір. В тому випадку, якби за зверненням арбітражного керуючого було своєчасно в 2012 році припинено виконавче провадження, арешт би в силу наявності мораторію не накладався. Причини відсутності такого звернення арбітражного керуючого в матеріалах виконавчого провадження пояснити не зміг.

Заінтересована особа арбітражний керуючий ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце судового розгляду скарги належним чином, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, просить скаргу задовольнити, підтверджуючи викладені в ній обставини.

Представник заінтересованої особи ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся судом в установленому порядку, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд скарги провести за відсутності в судовому засіданні арбітражного керуючого ОСОБА_7 та представника ПАТ «ВТБ Банк».

Заслухавши пояснення представників заявника за заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скаргу слід задовольнити з наступних мотивів.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.11.2015 року в адміністративній справі № 822/3622/15 за адміністративним позовом ОСОБА_5 (треті особи на стороні позивача ОСОБА_6, Арбітражний керуючий ОСОБА_7, ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Хмельницьке» ПАТ «ВТБ Банк») до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконними та скасування постанов встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.11.2009 року у справі № 2-5899-09 з ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь ПАТ "ВТБ Банк" стягнуто в солідарному порядку заборгованість в сумі 1545149,09 доларів США.

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2011 року по справі № 2/164-Б-10 ФОП ОСОБА_5 визнано банкрутом, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_7, припинено стягнення з ФОП ОСОБА_5 за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян.

04.02.2011 року ПАТ "ВТБ Банк" звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа по справі № 2-5899/09, виданого 25.11.2010 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості. 15.02.2011 року відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 24670207.

11.02.2011 року ПАТ "ВТБ Банк" звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати його кредитором у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 18.01.2012 року вказану заяву задоволено.

Відповідно до довідки № 206/716-2 від 20.03.2014 року у ОСОБА_5 відсутня заборгованість по кредитним та іншим зобов'язанням перед ПАТ "ВТБ Банк".

20.03.2014 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" було підписано Додаткову угоду № 2 до Договору про відступлення права вимоги № 1 МБ від 04.02.2014 року, відповідно до якого ПАТ "ВТБ Банк" передав ТзОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" право вимоги, а ТзОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" сплатила за відступлення права вимоги ПАТ "ВТБ Банк" ціну договору.

21.03.2014 року ТзОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" уклала з ОСОБА_6 Договір № 21/03-14 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань ОСОБА_5

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2015 року по справі № 686/145/15-ц замінено стягувача ПАТ "ВТБ Банк" його правонаступником ОСОБА_6 у відкритих виконавчих провадженнях на підставі виконавчого листа № 2-5899/09, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 25.11.2010 року.

14.04.2014 року ОСОБА_5 звернувся до Департаменту ДВС МЮУ із заявою, в якій просив повідомити про те, які виконавчі листи, якого змісту та коли відносно ОСОБА_5 були пред'явлені до виконання ПАТ "ВТБ Банк".

Листом № 5.-45/9 від 01.07.2014 року Департамент повідомив, що у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження ВП № 24670207 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-5899/09 виданого 25.11.2010 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області.

23.04.2015 року ОСОБА_6 звернулась до Департаменту із заявою про повернення стягувачу виконавчого листа, на підставі якого відкрите виконавче провадження ВП №24670207.

30.07.2015 року Департаментом винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, про стягнення з боржника виконавчого збору, про заміну назви сторони виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 24670207.

Арбітражний керуючий ОСОБА_7 15.04.2011 року звертався до Департаменту з клопотанням про закінчення виконавчого провадження ВП № 24670207 та передачу йому, як ліквідатору, всіх виконавчих документів.

Виконавче провадження ВП № 24670207 підлягало обов'язковому зупиненню та з 02.10.2012 року підлягало закінченню.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.11.2009 року виконано ОСОБА_5 добровільно в узгоджений з стягувачем спосіб та без порушень встановленого державним виконавцем строку.

Зазначеною постановою суду визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 24670207 від 30.07.2015 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 року у цій же справі вище викладені обставини підтверджено, а також встановлено, що державним виконавцем не було здійснено жодних заходів для примусового виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Представник Департаменту в судовому засіданні пояснив, що арешт було накладено з метою виконання рішення суду. Про цю ж мету накладення арешту свідчить і сама оскаржувана постанова. Разом з тим, на дату накладення арешту в Департаменті вже перебувала заява стягувача про повернення їй виконавчого документа в звязку з повним виконанням рішення боржником. Факт добровільного виконання рішення суду боржником встановлено і вище зазначеною постановою Хмельницького окружного адміністративного суду. Таким чином, на час винесення оскаржуваної постанови не існувало необхідності та правової підстави, в тому числі передбаченої ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», для накладенні арешту.

Представником Департаменту також пояснено, що при припиненні виконавчого провадження державний виконавець не був зобовязаний зняти арешт, оскільки виконавчий збір залишався не стягнутим з боржника.

Дійсно, згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається.

Однак вище вказаною постановою Хмельницького окружного адміністративного суду, яка набрала законної сили, було скасовано постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_5, відтак і цей аргумент субєкта оскарження не може бути підставою для визнання оскаржуваної постанови правомірною.

Не може бути взято до уваги посилання представника Департаменту на винесення оскаржуваної постанови на виконання ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження (заходи примусового виконання рішення), оскільки вище вказаною ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду встановлено, що державним виконавцем не було здійснено жодних заходів для примусового виконання рішення суду.

Крім того, оскільки виконавче провадження підлягало обовязковому зупиненню зі зверненням арбітражного керуючого з вище вказаним листом до Департаменту, а з 2.10.2012 року підлягало закінченню, оскаржувана постанова не могла бути в такому виконавчому провадженні прийнята.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що доводи скарги є обґрунтованими і її слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 61, 383 387 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд -

У Х В А Л И В:

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 від 30.07.2015 року у виконавчому провадженні № 24670207 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: