Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скарга ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" про перерахунок зарплати,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 8 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" про перерахунок зарплати відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що довідка відповідача від 1999 року №1/06-2003 про його заробітну плату містить невірні дані через неправильне застосування кратності оплати праці за роботу в зоні відчуження і неправильне обрахування середнього заробітку.

Доказом підставності застосування трьохкратної оплати його праці в зоні відчуження замість двохкратної зарахованої відповідачем є повідомлення Міністерства праці та соціальної політики України від 24.06.1999 року №20-2114, згідно якого м. Чорнобиль (куди він був відряджений відповідачем по телетайпограмі Міністерства автомобільного транспорту УРСР) в травні 1986 року відносилося до другої зони небезпеки, а в грудні цього ж року - до першої (рішення Урядової комісії №87 від 7.08.86, №173 від 18.09.86р.) з кратністю оплати праці для відряджених осіб відповідно 3 і 2 - до тарифних ставок посадових окладів понад збережену середню заробітну плату за основним місцем роботи за дні роботи в зоні відчуження.

Відповідно до повідомлення департаменту соціального захисту населення Рівненської ОДА від 9.06.2015 року розмір його збереженої середньої заробітної плати за дні роботи в зоні відчуження становить 55,22 крб., а не 46,76 крб., як зазначено у довідці відповідача за 1999 рік.

Згідно довідки відповідача від 21.12.1999 року про заробітну плату за 1986 рік, довідок від 23.03.2012 року та від 10.07.2013 року про нараховані суми премій за виробничі показники 1986 року (щоквартально), премія за 3 квартал, зокрема і за серпень 1986 року, йому була нарахована і виплачена, але з невідомої причини не була включена в розрахунок його заробітної плати за роботу в зоні відчуження і відповідно не була вказана у довідці для нарахування пенсії.

Вважає, що його право на разову премію відповідно до п.2 наказу Міністерства автомобільного транспорту УРСР від 26.09.1986 року №228 "Про преміювання за виконання особливо важливого завдання" доведено повідомленням на його запит Державного департаменту автомобільного транспорту України від 19.02.1999 року за №25/4-5-62 п., відповідно до якого він підлягав преміюванню на підставі вказаного наказу.

Крім того, згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР від 24.06.1986р. №1512 преміюванню підлягав кожний працівник, який на той період згідно відрядження виконував роботу пов'язану з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і отримав максимально допустиму дозу опромінення.

З копії наказу по підприємству від 17.10.1986 року №429 вбачається, що премію було нараховано не лише його першим керівникам та їх заступникам, але й водіям та особам, які не брали участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що Рівненським облавтоуправлінням, правонаступником якого є відповідач неправильно нарахована йому заробітна плата і неправильно вирахуваний збережений середній заробіток за основним місцем роботи за період виконання робіт при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 5 по 9 серпня 1986року.

Такий висновок суду не ґрунтується на досліджених судом доказах та не відповідає вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював начальником відділу матеріально-технічного забезпечення в Рівненському облавтоуправлінні, яке декілька разів реорганізовано, його правонаступником на даний час є Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії «Рівнеавтотранссервіс» УДП "Укрінтеравтосервіс".

Відповідно до копії довідки, виданої директором ДП "Рівнеавтотрассервіс" від 28.10.2009р. ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 5 по 9 серпня 1986 р. м. Чорнобиль.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та являється інвалідом 2 групи, захворювання якого пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в зв'язку з чим перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рівне та отримує пенсію по інвалідності.

Наказом начальника Рівненського обласного управління по координації і контролю роботи автомобільного транспорту від 26.07.1999р. №33 ОСОБА_1 встановлено факт його перебування в 30 км зоні в м. Чорнобиль в період з 5 по 9 серпня 1986 р. та зобов'язано бухгалтерію донарахувати заробітну плату за вказаний період в двократному розмірі із збереженням середньої заробітної плати за основним місцем роботи.

За час перебування на роботі по ліквідації наслідків на ЧАЕС фактична заробітна плата ОСОБА_1 за роботу, із якої визначається пенсія, була обрахована на підприємстві - Рівненське обласне управління по координації контролю роботи автомобільного транспорту на підставі довідки №1/06-200 від 27.07.1999року і склала 216крб.97коп.

Постановою КМ України №1210 від 23 листопада 2011року затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати одержаної в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п. 1 Порядку).

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що призваним на військові збори військовозобов'язаним, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, пенсії призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3).

Отже призначення пенсії та її розмір ставиться у залежність від заробітної плати, яка фактично отримана працівником у період роботи у зоні відчуження.

В той же час, розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17 травня 1986 року були встановлені зони небезпеки, де оплата праці робітників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кілометрової зони ЧАЕС, розподілена на III, II, I зону небезпеки, проводиться відповідно в 5-, 4- 3- кратному розмірі тарифних ставок.

Постановою Ради міністрів Української РСР та Української республіканської Ради професійних спілок «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» №207-7 від 10 червня 1986 року установлено, що оплата праці робітників, зайнятих на роботах в третій, другій, першій зони небезпеки, проводиться відповідно в 4-, 3-, 2- кратному розмірі, понад розмір середньомісячної заробітної плати, виходячи із тарифної ставки (окладу), установленого за основним місцем роботи.

Крім того, підвищена в кратних розмірах оплата праці не утворювала нових тарифних ставок (посадових окладів), це була доплата за особливі умови праці (роз'яснення Держкомпраці СРСР, Міністерства енергетики і електрифікації СРСР і ЦК профспілки робітників електростанцій і електротехнічної промисловості від 26 травня 1986 року, Тимчасовий порядок оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які приймали участь в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на роботі по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 2 зоні відчуження.

Оскільки м. Чорнобиль в серпні 1986 року знаходилось в II зоні небезпеки відповідно до переліку населених пунктів і виробничих об'єктів, в якій оплата праці здійснювалась відповідно за зонами небезпеки і повинна була проводитись відповідно у 4-кратному розмірі тарифної ставки, а відрядженим особам оплата праці проводилась на одну кратність менше, так як за особами, що направлялись на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, за основним місцем роботи зберігався середній заробіток. Дані обставини підтверджуються листом Міністерства праці та соціальної політики України №20-2214 від 24.06.1999року, що міститься на а.с.42.

Відповідно до довідки № 1/06-200 від 27.07.1999року позивачу за роботу в зоні відчуження була нарахована заробітна плата з урахуванням зони небезпеки-1, коефіцієнта кратності 2 та нарахована оплата за роботу в надурочний час, а тому фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження ОСОБА_1 нарахована з порушенням зазначених вище підзаконних нормативних актів. Оплата його праці повинна була провадитись у трьохкратному, а не двохкратному розмірі тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка зберігалась за основним місцем роботи.

Таким чином, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги в цій частині.

Середній заробіток для оплати за час відрядження обчислювався відповідно до постанови НКП СРСР від 2.04.30 р. "Про середній заробіток і оплату за неповний місяць" і Основних положень по обліку праці та заробітної плати у промисловості і будівництві, затверджених Держкомпраці СРСР, Мінфіном СРСР, ЦСУ СРСР 27.04.73 р., відповідно до яких для працівників з почасовою оплатою праці, яка не змінювалася по днях і місяцях (оклад або ставка без доплат, надбавок чи з постійними надбавками і доплатами), денний середній заробіток визначався діленням останнього місячного окладу працівника, включаючи твердий гарантований приробіток, на кількість робочих днів працівника за основним місцем роботи у відповідному місяці.

Для тих працівників, заробіток яких змінювався помісячно (відрядна, акордна, почасово-преміальна оплата), середньоденний заробіток обчислювався з розрахунку фактичного заробітку за два останні календарні місяці роботи з 1-го по 1-ше число. Якщо працівник відбув у службове відрядження навіть в останній день місяця, цей місяць відповідно до чинного законодавства не береться до розрахунку середньомісячного заробітку. Якщо протягом останніх двох місяців працівник певний час хворів, перебував у відпустці, мав вимушений простій, то дні (години), коли він фактично не працював, і суми, виплачені йому за ці дні (години), повинні виключатися при розрахунку середньомісячного заробітку.

При обчисленні середнього заробітку враховувалися: основна заробітна плата, надбавки, доплати, річна винагорода із фонду матеріального заохочення, оплата і доплата за надурочні роботи, якщо вони мали систематичний характер. Виробничі премії враховувалися при підрахунку середнього заробітку в тому разі, якщо вони входили в систему оплати праці на даному підприємстві,тобто не мали разового характеру і якщо вони виплачені за період, що не перевищує трьох місяців (за винятком виплат із фонду матеріального заохочення). Квартальна премія враховувалася у складі заробітку за кожний місяць у розмірі 1/3, а винагорода за загальні підсумки роботи підприємства у розмірі 1/12 частини цієї винагороди, виплаченої за попередній рік.

Премії та інші виплати, не нараховані працівнику своєчасно і виплачені у результаті трудового спору, враховувались у складі заробітку тих місяців, за які вони повинні були бути виплачені.

Відповідно до розрахунку зарплати до вказаної довідки (а.с.33 зворот) вбачається, що в середній заробіток позивачу були включені такі виплати:

- за червень 1986року-зарплата-175крб., 13-та зарплата-4,59крб., премія-56,61крб.;

- за липень 1986року-зарплата - 175крб.

Разом з тим, із довідок №1/04-196 від 23.03.2012року та №1/04-175 від 10.07.2013року, виданих відповідачем (а.с. 34, 35) вбачається, що ОСОБА_1 протягом чотирьох кварталів 1986року нараховувалась премія за виробничі показники.

Так, за другий квартал 1986року нарахована і виплачена премія відповідно до наказу №416 від 3.10.1986року в сумі 99,02крб., а за третій квартал цього ж року на підставі наказу №514 від 18.12.1986р. в сумі 62,94крб.

Оскільки премії за 2 та 3 квартал 1986року відповідачем не включені до середнього заробітку для оплати за час відрядження позивача і не вказані у довідці, то порушене таким чином право ОСОБА_1 підлягає захисту в судовому порядку шляхом зобов'язання відповідача врахувати у склад заробітку за червень та липень 1986року виплачені за 2 та 3 квартал 1986 року премії у розмірі 1/3 частини за кожний квартал.

Окрім цього підлягає врахуванню у склад заробітку за липень 1986року винагорода нарахована за загальні підсумки роботи підприємства у розмірі 1/12 частини цієї винагороди, виплаченої за попередній рік, так звана 13 зарплата в сумі 4,59крб., так як така винагорода виплачувалась і була включена у середній заробіток за червень 1986року.

За наведеного збережена заробітна плата за основним місцем роботи становить:

Червень - (21роб. день) - 175 крб. (посадовий оклад) + 56,61крб. (1/3 премії за І квартал відповідно до наказу підприємства №252 від 19.06.1986, яка отримана в червні та включена у довідку) + 33,01крб. (1/3 квартальної премії за II квартал відповідно до наказу № 416 від 3.10.1986р.) + 4,59 крб.(1/12 річної винагороди за попередній рік) = 269,21 крб.

Липень - (23 роб. дні) - 175 крб. (посадовий оклад) + 37,12 крб. (1/3 квартальної премії за III квартал відповідно до наказу №514 від 18.12.1986р.) + 4,59 крб.(1/12 річної винагороди за попередній рік) = 216,71крб.

Середньоденний заробіток за основним місцем роботи: (269,21 + 216,71) : 44 = 11,044 крб.

Тобто, збережена середня заробітна плата позивача за основним місцем роботи за період з 5.08.1986р. по 9.08.1986 року становить 55,22 крб. (11,044 х 5днів), а не 46,73крб., як вказав роботодавець у довідці.

За таких обставин, вказаний у довідці відповідача розмір збереженої за дні роботи в зоні за основним місцем роботи заробітної плати ОСОБА_1 (46,73 крб.) є неправильним, оскільки при його розрахунку не було враховано 1/3 квартальної премії за II квартал відповідно до наказу № 416 від 3.10.1986р., 1/3 квартальної премії за III квартал відповідно до наказу №514 від 18.12.1986р. та у липні 1986р.- 1/12 річної винагороди за попередній рік.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних та автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії «Рівнеавтотранссервіс» УДП "Укрінтеравтосервіс" про збільшення на підставі наказу Міністерства автомобільного транспорту УРСР від 26.09.1986р. №228 заробітної плати на розмір премії, який складає 50 % від посадового окладу тарифної ставки та премії, яка повинна бути нарахована згідно пп.3 п.1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986р. №207-7 та розпорядження Ради Міністрів СРСР від 24.06.1986року №1512, колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства автомобільного транспорту УРСР від 26.09.1986 р. № 228 "Про преміювання за виконання особливо важливого завдання" в розпорядження управлінь автомобільного транспорту виділено кошти для преміювання перших керівників, їх заступників та головних інженерів.

На підставі вказаного наказу начальником Рівненського обласного управління автомобільного транспорту був виданий наказ від 17.10.1986 р. №429 про преміювання керівних працівників автоуправління за виконання особливо важливого завдання при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно якого наказу за рахунок перерахованих Міністерством автомобільного транспорту УРСР коштів були премійовані в розмірі 50 % посадового окладу начальник автоуправління ОСОБА_4, його заступники ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, головний інженер ОСОБА_8, а також ряд начальників, інженерів та водіїв автотранспортних підприємств області.

Доводи позивача про те, що він також підлягав преміюванню на підставі наказу Міністерства автомобільного транспорту УРСР від 26.09.1986р. № 228 є безпідставними, оскільки вказаним наказом передбачено преміювання лише перших керівників, їх заступників та головних інженерів управлінь автомобільного транспорту.

Включення відповідачем водіїв до наказу 17.10.1986 р. №429 про преміювання керівних працівників автоуправління за виконання особливо важливого завдання при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не свідчить про право ОСОБА_1 на отримання вказаної премії.

Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 р. № 207-7 було дозволено керівникам підприємств, установ і організацій встановлювати працівникам, зайнятим на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, премії до 60 % тарифної ставки (посадового окладу) на місяць.

Крім того за роботу в зоні була введена одноразова премія з коштів, які виділяв Мінфін СРСР і Держплан СРСР у розпорядження Міненерго СРСР для заохочення працівників підприємств, установ, організацій незалежно від їхнього відомчого підпорядкування. Розмір цієї премії одному працівникові не повинен був перевищувати 400 руб. (пп. 3 п. 1 постанови № 207-7).

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Таким чином, якщо до поїздки працівника в зону відчуження або після повернення премія йому нараховувалась за період виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, премія також повинна була бути нарахована в розмірах, визначених діючим на той час на підприємстві положенням про преміювання.

Між тим, такий вид оплати праці має заохочувальний характер і премія виплачувалася відповідно до діючого на підприємстві положення про преміювання, наказів про залучення до роботи в понадурочний час і може бути підтверджена документами первинного бухгалтерського обліку щодо конкретної особи працівника.

Виходячи із положень вищевказаних нормативно-правових актів керівники підприємств, установ, організацій мали право, а не обов'язок нараховувати та здійснювати дані виплати.

За наведеного позовні вимоги про врахування в оплату збереженого заробітку премії відповідно до наказу Міністерства автомобільного транспорту УРСР від 26.09.1986р. №228 в сумі 87,50крб. та згідно пп.3 п.1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986р. №207-7 та розпорядження Ради Мінітсрів СРСР від 24.06.1986року №1512 в сумі 55,94крб. задоволенню не підлягають, оскільки такі премії позивачу не нараховувались та не виплачувались.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що якщо період роботи в зоні відчуження оплатили неправильно(зарплату нарахували без урахування деяких урядових рішень тощо), роботодавець на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством(лист Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29.10.1992року №09-3751). Розраховану таким чином заробітну плату не індексують та не виплачують, а лише враховують при обчисленні пенсії.

Відповідно до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про роботу на даному підприємстві, в установі, організації.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача зробити перерахунок його заробітної плати за серпень місяць 1986 р. та видачу довідки підлягають частковому задоволенню, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1157 грн. 52 коп. судового збору в зв'язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,316,317,325 ЦПК України, ст.49 КЗпП України, Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затв. постановою КМ України №1210 від 23.11.2011р., розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17 травня 1986 року, постановою Ради міністрів Української РСР та Української республіканської Ради професійних спілок «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» №207-7 від 10 червня 1986 року, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 лютого 2016 року скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії «Рівнеавтотранссервіс» УДП "Укрінтеравтосервіс" зробити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження за серпень 1986року без її виплати та надати йому довідку відповідного зразка про заробітну плату в зоні відчуження (м.Чорнобиль за серпень 1986року), з врахуванням оплати збереженого заробітку за основним місцем роботи, заробітної плати в зоні відчуження із застосуванням кратності 3 та врахуванням 1/3 квартальної премії за виробничі показники 2 та 3 кварталу 1986року, премії 1/12 річної винагороди за попередній рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії «Рівнеавтотранссервіс» УДП "Укрінтеравтосервіс" на користь держави 1157(одну тисячу сто п'ятдесят сім)грн.52коп. судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.