Справа № 740/447/16-ц Провадження № 22-ц/795/1096/2016 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Ковальова Т. Г. Доповідач - Литвиненко І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко І.В.
суддів:Євстафіїва О.К., Страшного М.М.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, представника КП «ВУКГ» Коровай Л.В., представника Ніжинської міськради Леги В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 18 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Ніжинська міська рада, голова Ніжинської міської ради Лінник Анатолій Валерійович,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до КП«Виробниче управління комунального господарства» з позовом про стягнення компенсації за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі середнього заробітку за період з 23.08.2014 року по 04.03.2015 року що становить 21858,12 грн.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що трудові відносини у позивача виникли саме з КП «Виробниче управління комунального господарства», а не з Ніжинською міською радою і саме до компетенції КП «ВУКГ» віднесено питання про компенсацію середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22.08.2014 року було визнане незаконним розпорядження секретаря Ніжинської міської ради Лінника А.В. про дострокове розірвання контракту з ОСОБА_5 і поновлено його на посаді начальника КП «ВУКГ» Ніжинської міської ради з 28.03.2014 року. Суд також стягнув з КП «ВУКГ» Ніжинської міської ради на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 16393,59 грн (без утримання обов'язкових платежів) за період з 28.03.2014 року по 22.08.2014 року включно.

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 01.09.2014 року рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22.08.2014 року в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді начальника КП «ВУКГ» було допущено до негайного виконання.

17.03.2015 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області виніс постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 750/1574/14, виданого 18.02.2015 року Ніжинський міськрайонним судом на виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22.08.2014 року, у зв'язку з тим що розпорядженням міського голови Ніжинської міськради № 22 від 05.03.2015 року ОСОБА_5 поновлено на посаді начальника КП «ВУКГ» з 28.03.2014 року

ОСОБА_5 вважає, що він має право на отримання від КП «ВУКГ» середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 21858,12 грн за період з 23.08.2014 року по 04.03.2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав свій позов у сумі 21250,95 грн за період з 01.09.2014 року по 04.03.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Проте, такі висновки зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 236 КЗпП України передбачено право працівника у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі на отримання середнього заробітку за час затримки.

Питання про поновлення на роботі ОСОБА_5 і виплату йому саме КП «ВУКГ» середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22.08.2014 року. Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно до п.1.2., 7.1., 7.2., 8.1. статуту КП «ВУКГ», засновником підприємства і власником його майна виступає територіальна міська громада м.Ніжина в особі уповноваженого нею органу - Ніжинської міської ради, управління підприємством здійснюється на основі поєднання прав засновника і прав підприємства, яке самостійно розробляє та затверджує штатний розпис, і до компетенції засновника не відноситься оплата праці начальника.

За штатним розписом (а.с.122), посада начальника КП «ВУКГ» віднесена до одиниць цього підприємства, а контрактом визначене матеріальне забезпечення цієї посади.

Оскільки за грошовими зобов'язаннями, пов'язаними з трудовими договорами, відповідальність несе КП «ВУКГ», то ця юридична особа і є належним відповідачем по справі.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені норми права, обставини справи і дійшов неправильного висновку про неналежність відповідача.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходить з положень ст.233 КЗпП України, а саме: працівник може звернутися про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Позовні вимоги ОСОБА_5 не стосуються виплати заробітної плати (ст.94 КЗпП України), а пов'язані з виплатою середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, на дані правовідносини розповсюджується дія ч.1 ст.233 КЗпП України, тобто за захистом свого порушеного права ОСОБА_5 мав право звернутися протягом трьох місяців з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_5 вказує у позові що рішення суду про поновлення його на роботі виконувалось з 23.08.2014 року та фактично було виконано 05.03.2015 року і виконавче провадження закрито у зв'язку з виконанням 17.03.2015 року. Таким чином, ОСОБА_5 знав про порушення свого права ще з серпня 2014 року по 05.03.2015 року, але з позовом звернувся тільки 25.02.2016 року, тобто з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав.

Стаття 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього кодексу, суд може поновити ці строки.

ОСОБА_5 на підтвердження поважності причин пропуску строку посилається на недобросовісну поведінку Ніжинського міського голови Лінника А.В., який своїм розпорядженням № 25 від 06.03.2015 року скасував розпорядження № 22 від 05.03.2015 року про поновлення ОСОБА_5 на посаді на виконання рішення суду, у зв'язку з чим ОСОБА_5 вимушений був оскаржувати розпорядження № 25 в судовому порядку і лише 05.02.2016 року було ухвалено рішення Ніжинським міськрайонним судом про скасування розпорядження № 25 від 06.03.2015 року, після чого вже ОСОБА_5 зміг звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Представники КП «ВУКГ» та Ніжинської міської ради вважають названі припини пропуску строку не поважними і вказують на те, що позивач у суді першої інстанції не заявляв клопотання про поновлення строку.

Апеляційний суд знаходить вказані ОСОБА_5 причини пропуску строку поважними і вважає за можливе поновити строк для звернення до суду.

Посилання представників відповідача та третьої особи на відсутність клопотання про поновлення строку є безпідставним, оскільки на дані правовідносини не розповсюджується дія ст.256, 267 ЦК України щодо позовної давності, а діють ст.233, 234 КЗпП України, які регулюють строки звернення до суду та право суду поновити ці строки при наявності поважних причин, визначених позивачем.

Що стосується визначення розміру середнього заробітку, то суд апеляційної інстанції бере до уваги середньоденний заробіток, визначений рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22.08.2014 року у сумі 202,39 грн (без утримання обов'язкових платежів) та підтриманий позивачем період з 01.09.2014 року по 04.03.2015 року що становить загальну суму 21250,95 грн (без утримання обов'язкових платежів).

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ці обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав заперечень щодо розміру чи розрахунку, наданого позивачем.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню в розмірі, який ним був підтриманий в суді першої інстанції, тобто 21250,95 грн (без утримання обов'язкових платежів).

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України, а саме: на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума судового збору сплаченого при подачі позову у розмірі 551,21 грн і на користь держави підлягає стягненню з відповідача 606,32 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, ст. 314, 316, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 18 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на користь ОСОБА_5 21250,95 грн середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.09.2014 року по 04.03.2015 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на користь ОСОБА_5 551,21 грн на повернення судового збору.

Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» 606,32 грн судового збору на р/р № 0002 (код бюджетної класифікації 22030101), отримувач - УК у м. Чернігові/ м. Чернігів/ 22030101, , банк одержувача - ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: