Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення коштів на відшкодування вартості безпідставно набутого майна, за касаційною скаргою заступника прокурора Хмельницької області на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року перший заступник прокурора Хмельницької області звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 28 жовтня 2010 року № 1362 ОСОБА_4 на склад сім'ї із трьох осіб видано ордер на квартиру АДРЕСА_1. 18 липня 2012 року ОСОБА_4 продав зазначену квартиру ОСОБА_6 за ціною 166 700 грн, після чого за договором купівлі-продажу від 30 листопада 2012 року останній відчужив її ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2013 року скасовано рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 28 жовтня 2010 року № 1362 у частині надання квартири ОСОБА_4, визнано недійсним ордер на вказану квартиру від 02 листопада 2010 року серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_4, та скасовано реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позивач зазначив, що вказаним рішенням встановлено факт безпідставності набуття ОСОБА_4 та його сім'єю права власності на спірну квартиру. Враховуючи те, що повернення власникові квартири в натурі неможливе, оскільки річ істотно змінилася, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Хмельницької обласної ради 166 671 грн на відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Хмельницької області просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що прокурор помилково обрав спосіб захисту прав Хмельницької обласної ради відповідно до ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, що порушує права позивача, який вправі витребувати належне йому майно, оскільки правовідносини між сторонами врегульовані главою 29 ЦК України (захист права власності).

Зокрема, суд дійшов висновку, що після скасування 27 березня 2013 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області реєстрації права власності сім'ї ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 вказана квартира не може перебувати у приватній власності і за вимогою власника повинна бути йому повернута в комунальну власність від добросовісного набувача.

Проте з такими висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Звертаючись до суду із указаним позовом про стягнення коштів на відшкодування вартості безпідставно набутого майна, перший заступник прокурора Хмельницької області обґрунтовував свої вимоги наявністю підстав, передбачених ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, зазначивши, що повернення нерухомого майна неможливе, оскільки річ істотно змінилася внаслідок її перероблення.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Проте усупереч вимогам ст. ст. 212-215, 303, 304 ЦПК України суд не звернув достатньої уваги на доводи позовної заяви, не зазначив обставин і фактів на спростування доводів позивача про те, що спірна квартира видозмінилася, а саме: реконструйована під перукарню з офісним приміщенням, із вхідним тамбуром та вітриною із легких конструкцій загальною площею 67,3 кв. м, тобто на теперішній час існує як інший об'єкт нерухомості, у зв'язку із чим залишив поза увагою те, що об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову, а якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл. 83 ЦК України.

За таких обставин помилковим є висновок суду про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права - стягнення коштів на відшкодування вартості безпідставно набутого майна відповідно до ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, та що правовідносини між сторонами урегульовані гл. 29 ЦК України.

Вказані вище помилки міг виправити апеляційний суд згідно з наданими чинним ЦПК України повноваженнями, однак, відхиляючи апеляційну скаргу позивача і залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України належним чином не перевірив як доводів апеляційної скарги щодо предмета та підстав указаного позову, так і законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, у зв'язку із чим у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не установив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до порушення норм процесуального права.

Із врахуванням вищевказаного колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак