У х в а л а

іменем україни

3 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів, за касаційною скаргою Субботіна Олександра Миколайовича, який діє від імені Міністерства оборони України, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року відповідача було зобов'язано перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до ст. ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Посилаючись на те, що вказана одноразова допомога була виплачена йому лише 30 грудня 2014 року, просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за період із 1 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 за період з 1 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року інфляційні втрати в розмірі 14880 грн 40 коп., три процента річних - 1472 грн 37 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Субботін О.М., який діє від імені Міністерства оборони України, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року Міністерство оборони України було зобов'язано призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, у розмірі 24-місячного грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності.

Відповідно до довідки Київського міського військового комісаріату від 7 травня 2015 року № 91 ОСОБА_1 30 грудня 2014 року на виконання вказаної постанови було перераховано на його пенсійний рахунок 199043 грн 12 коп.

Оскільки рішенням суду з відповідача було стягнуто грошові кошти, то таке зобов'язання останнього, яке виникло на підставі рішення суду, є грошовим.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наведене та те, що кошти ОСОБА_1 були виплачені лише 30 грудня 2014 року, то суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача пені та інфляційних втрат за період з 1 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків і встановлених судами обставин не спростовують у зв'язку з чим підстави для її задоволення і скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Субботіна Олександра Миколайовича, який діє від імені Міністерства оборони України, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова