Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору від 02 липня 2012 року № б/н разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою, що складає кредитний договір між відповідачем та банком, відповідач отримала кредит у розмірі 1 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначив, що виконав свої зобов'язання за договором та угодою в повному обсязі, проте відповідач порушила взяті за договором зобов'язання щодо вчасного погашення кредиту та процентів, а також інших витрат відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 06 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 3 108 грн 15 коп., із яких: 1 182 грн 76 коп. - заборгованість за кредитом; 1 301 грн 19 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 124 грн 20 коп. - штраф (процента складова), яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати у справі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року указаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2012 року № б/н станом на 06 серпня 2015 року в розмірі 3 108 грн 15 коп., із яких: 1 182 грн 76 коп. - заборгованість за кредитом, 1 301 грн 19 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 124 грн 20 коп. - штраф (процента складова), а також стягнуто судовий збір у сумі 1 218 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі позивач ПАТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про укладення договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 643 ЦК України визначено момент укладення договору за пропозицією, в якій вказаний строк для відповіді. При цьому Закон встановлює правило відповідно до якого, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду анкету-заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» від 02 липня 2012 року, яка завірена позивачем печаткою та штампом «Згідно з оригіналом».

Однак під час перегляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд установив, що вищевказана анкета-заява не містить підпису клієнта, тобто на графі «підпис» є відтиск печатки банку, однак ніякого підпису не зазначено, а в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем у банку будь-яких кредитних коштів, як і докази отримання платіжної картки.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано вважав, що між сторонами у справі не виникли кредитні правовідносини, оскільки кредитний договір від 02 липня 2012 року № б/н між ними не укладався у зв'язку з тим, що позичальником цей договір не підписаний, крім того, зазначена позивачем у позові сума кредиту 1 200 грн не підтверджена ні анкетою-заявою, а ні розрахунком банку.

Разом із тим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом не є належним доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин та отримання позичальником грошових коштів у кредит, що, як правильно зазначив суд, може бути підтверджено лише фінансовим документом.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 58-60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про те, що в анкеті-заяві позичальника ОСОБА_3 міститься її підпис, проте його не зовсім чітко видно у зв'язку із наявністю поряд із ним відбитку печатки банку, а в разі сумніву щодо наявності підпису апеляційний суд повинен був витребувати оригінал документа, крім того, згідно з розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів «позивач користувався кредитними коштами, та частково сплачував заборгованість за договором», а також, що із матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.О.Леванчук