Ухвала іменем україни 30 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки при звільненні, компенсації втрати частини доходу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - АфанасьєваВолодимира Івановича - на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом та, з урахуванням поданих уточнень позовних вимог, просив: стягнути із відповідача вихідну допомогу в розмірі тримісячної середньої заробітної плати, що складає 12 357 грн 12 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 лютого 2007 року по 13 лютого 2008 року в розмірі 49 460 грн; моральну шкоду у розмірі

10 000 грн.

Зазначав, що в період з 29 жовтня 1980 року по 12 січня 2007 року працював підземним гірничим майстром, підземним слюсарем на шахті ім. Орджонікідзе у публічному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ«Центральний ГЗК»).

12 січня 2007 року був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Однак, у травні 2015 року дізнався, що при звільненні з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу, чого останнім зроблено не було.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Центральний ГЗК» на користь ОСОБА_3 вихідну допомогу в розмірі 12 357 грн 12 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 49 430 грн, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Центральний ГЗК» -

Афанасьєв В.І., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 при звільненні з вини роботодавця не було виплачено вихідну допомогу у розмірі 12 357 грн, а тому на його користь підлягає стягненню розмір невиплаченої при звільненні вихідної допомоги та середній заробіток за час затримки розрахунку. Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої зазначеним порушенням його трудових прав.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 у період з 29 жовтня

1980 року по 12 січня 2007 року працював підземним слюсарем, підземним кріпильником, підземним гірничим майстром на шахті «Орджонікідзе».

12 січня 2007 року був звільнений у зв'язку з виходом на пенсію з

ВАТ «Центральний ГЗК» шахта «Орджонікідзе».

Відповідно до ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, та забороняється включати їх до договорів і угод.

Пунктом 7.5 колективного договору на 2007-2008 роки між

ВАТ «Центральний ГЗК» та профспілковим комітетом ВАТ «Центральний ГЗК» встановлено зобов'язання відповідача виплачувати протягом І півріччя 2007 року працівникам при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від непреривного стажу роботи на підприємстві: від 20 і більше років, тримісячну заробітну плату працівника.

Згідно довідки ПАТ «Централиний ГЗК» № 1645 від 12 жовтня

2015 року, ОСОБА_3 при звільненні була виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1 335 грн 80 коп. Одноразова допомога при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію не нараховувалась.

Положеннями ст. 47 КЗпП Українивстановлений обов'язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП Українивстановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи зазначене, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої при звільненні вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Доводи ПАТ «Центральний ГЗК» про пропуск ОСОБА_3 строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Роз'яснення цієї норми права надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці».

Так, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Доводи касаційної скарги, що суди попередніх інстанцій неправомірно відмовили у співмірному зменшенні розміру середнього заробітку є безпідставними, оскільки у справі, яка переглядається, вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволені у повному обсязі, отже підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримкирозрахунку при звільненні у суду не було (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-41цс15).

Докази та обставини, на які посилається представник ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - Афанасьєв В.І., були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - Афанасьєва Володимира Івановича - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від

02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович