Справа № 443/310/16-ц Провадження № 2/443/190/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 квітня 2016 року. Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої- судді ОСОБА_1

за участю секретаря Шальвіри І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 34 по вул. Побережа в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області.

Сторони- колишнє подружжя, в шлюбі перебували з 1984 р. по 2012 р.

У підтвердження заявлених вимог, позивач посилається на те, що є власником житлового будинку № 34 по вул. Побережа в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області, на підставі договору дарування від 20 квітня 1986 р.

В спірному будинку зареєстрована відповідач, яка фактично понад 18 років не проживає в будинку.

За цей період жодного разу не з"явилася на спірну площу, особистих речей її в будинку немає. Відповідач повністю припинила виконувати обов"язки члена сім"ї, пов"язані з утриманням будинку, оплатою квартплати та комунальних послуг, в добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється.

Таким чином позивач вважає, що відповідач втратила право користування житлом на підставі її відсутності більше вісімнадцяти років у цьому приміщенні.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом - будинком № 34 по вул. Побережа в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області.

У судовому засіданні, позивач, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 на неодноразові виклики в судове засідання не зявлялася, незважаючи на те, що належним чином повідомлялася про розгляд справи і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Виходячи із наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 1984 року, в цьому шлюбі в них народився син. 22 березня 2012 року шлюб був розірваний (а.с. 15).

ОСОБА_2 набув право власності на вказаний будинок відповідно до договору дарування від 20.04.1986 р., посвідченого виконавчим комітетом Журавненської селищної ради.

Відповідач у спірному будинку проживає з 1986 року як член сім'ї власника, тобто правомірно.

Згідно довідки Журавнівської селищної ради спірний житловий будинок № 34 по вул. Побережа в смт. Журавно це- колишній колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 р. в будинку були зареєстровані і проживали позивач, відповідач та син ОСОБА_4

У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Таким законом не може бути ЖК Української РСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення ст. 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК Української РСР застосуванню не підлягають.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач поселилась у спірний будинок як член сім'ї власника цього будинку і набула право користування таким. Після розірвання шлюбу між сторонами 22.03. 2012 року статус відповідача, як члена сім'ї позивача припинений. Відтак, положення ст. 405 ЦК України при вирішенні спору про право членів сім'ї власника на користування цим житлом не підлягають застосуванню.

Три акти, які подані позивачем на підтвердження своїх доводів про не проживання відповідача у спірному будинку, охоплюють лише період з 05.08.2015 р., 18.09.2015 р., 09.12.2015 р., а не встановлений законом період не проживання понад який може ставитись питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням (а.с. 16-18), окрім того в актах не вказані причини не проживання відповідача на спірній площі.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зазначені у вказаних актах обстеження, пояснили, що безпосередньо при самому обстеженні будинку не були присутні, а тільки підписували акти, які їм дали цього року.

Будь-яких доказів на підтвердження проживання відповідача за іншою адресою в справі немає, а позивачем не представлено.

Відповідно до ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен має право на повагу до свого житла.

Термін «житло» в тлумаченні Європейського суду з прав людини означає переважно місце, де особа мешкає на постійній основі, проте, цей термін може поширюватись і на місце, де особа мала твердий намір мешкати.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 224- 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком № 34 по вул. Побережа смт. Журавно Жидачівського району Львівської області - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Львівської області через Жидачівський районний суд.

Головуюча суддя