АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/4741/2016 Головуючий у 1-й інстанції -Яровенко Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Литвиненку Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа, - Державна реєстраційна служба України, про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2, на ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт приналежності його дідуся ОСОБА_3 до національності - українець, був народжений та помер на території України.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, шо має юридичне значення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника просить скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав її незаконності, необґрунтованості та невідповідності нормам процесуального права. Вважає, що у суду не було підстав для відмови у відкритті провадження у справі, невірним вважає висновок суду про те, що вимога про встановлення факту приналежності його дідуся ОСОБА_1 до національності - українець містить спір про право.

У судовому засіданні представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що у заяві наявний спір про право, який належить розглядати в порядку позовного провадження.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1ст. 234 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якою передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення, справи за заявами про встановлення факту належності до певної національності - в переліку відсутні .

У ч. 2 ст. 256 ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, згідно з ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 300 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про національні меншини» фізична особа має право на збереження своєї національної самобутності. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року було затверджено Положення про паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, якими не передбачено зазначення національності громадян у вказаних документах.

На підставі Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Таким чином, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст. 256 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Пленум Верховного Суду України у Постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній .

Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновокпро внесення змін до актового запису цивільного стану або провідмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року № 55/18793.

Згідно з п.1.1 зазначених Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 1.7. цих Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Пунктом 1.8 Правил передбачено, що поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення, за винятком випадків, встановлених в абзацах третьому - п'ятому пункту 3.13 розділу III цих Правил.

Пунктом 1.15. Правил визначено, що відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Отже, з аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що чинним законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні які засвідчують походження особи, і порядок оскарження відмови у внесенні таких змін.

Крім того, заявник у своїй заяві просить встановити факт народження та смерті ОСОБА_3 на території України.

Відповідно до п. 7 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту народження особи в певний час за таких умов:якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній);якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови № 5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до п.4 ст.273 ЦПК суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

За таких обставин у кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ст.122 ЦПК України, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п.1 ч. 1 ст.205 ЦПК України.

Отже, в даному випадку суд першої інстанції повинен був вирішувати питання про відповідність заяви вимогам закону. Суду необхідно було з'ясувати чи підлягає розгляду дана заява в суді у порядку цивільного судочинства та наявність відмови відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації народження та смерті ОСОБА_3 на території України, яка є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення юридичного факту

З огляду на наведене висновок суду першої інстанції про наявність спору про право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, на думку колегії суддів, є передчасним.

Наведені вище порушення судом першої інстанції норм процесуального права свідчать про те, що суд першої інстанції порушив порядок встановлений законом для вирішення питання щодо прийняття заяви (відкриття провадження у справі) що є підставою для передачі питання про прийняття заяви (у відповідності до вимог ЦПК України) на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312 п. 1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року скасувати, питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді