Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року та за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 26 серпня 2006 року щодо його своєчасного й повного погашення, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 29 березня 2013 складає 22 050 грн 35 коп., яка підлягає стягненню з останнього на користь банку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 серпня 2005 року в розмірі 22 050 грн 35 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року зазначене рішення районного суду змінено, а саме зменшено розмір кредитної заборгованості до 13 368 грн 41 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6 180 грн та заборгованості по простроченим процентам в сумі 7 188 грн 41 коп. Рішення суду в частині стягнення штрафів скасовано й в задоволенні таких вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Апеляційний суд скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, виходив з того, що з вини відповідача, який належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку без врахування несплачених процентів на прострочену заборгованість в розмірі 72% та штрафів, які визначені Умовами і правилами надання банківських послуг, проте з якими не було ознайомлено боржника.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України ).

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 26 серпня 2005 року, яка станом на 29 березня 2013 року складає 22 050 грн 35 коп., з яких 6 180 грн - заборгованість по кредиту, 14 344 грн 14 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 526 грн 06 коп. - штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема фотокопії заяви ОСОБА_1, відповідач 26 серпня 2005 року просив банк надати йому кредит у розмірі 5 000 грн, у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з базовою процентною ставкою 4% за місяць із розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом, з мінімальним щомісячним платежем у розмірі 7% заборгованості. Строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії картки.

Укладений між сторонами договір кредиту складається з вказаної вище заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦПК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 зазначав про відсутність у нього будь-якої заборгованості перед банком.

Згідно зі ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України .

Згідно зі ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК Українипредметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213-214, 303, 304, 316 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, зазначаючи про відсутність підстав для стягнення передбачених Умовами і правилами надання банківських послуг штрафних санкцій через відсутність на них підпису відповідача, не врахував й відсутність у матеріалах справи заяви про відкриття банківського рахунку, не не дослідив оригіналу цієї заяви, що свідчить про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитної картки та відповідно визначеного ліміту суми грошових коштів на ній, унаслідок чого дійшов передчасного висновку щодо укладення сторонами кредитного договору та наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

При цьому, судом не витребувано деталізованого розрахунку заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими відсотками, й відповідно не визначеного дійсного її розміру та обсягу відповідальності відповідача.

Також, апеляційним судом при розрахунку заборгованості помилково застосовано процентну ставку у розмірі 36% річних, в той час, коли сторонами визначено базову процентну ставку - 4% за місяць із розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом.

Отже, апеляційний суд не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для неї, висновки суду в порушення вимог закону ґрунтуються на припущеннях, що свідчить про невиконання судом обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко