Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Собіни І.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Вох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2013 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на підставі права власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1701/1007/88-068 від 01.10.2007 року, яка станом на 01.03.2013 року складає 817201, 99 грн, а саме: за кредитом - 408258, 46 грн; по відсотках - 201952,59 грн; пеня - 207290,94 грн шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що на час винесення заочного рішення жодних доказів того, що позивач не заперечує проти винесення по даній справі заочного рішення та щодо повідомлення його про судове засідання, в суду не було.

Стверджує, що він не був повідомлений про те, що в кредитному договорі змінювались кредитори і укладались в один день, а саме 28.11.2012 року два договори факторингу, що є порушенням ч.1 ст.1082 ЦК України.

________________________________________________________________________________

Справа № 569/11013/13-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Харечко С.П.

Провадження № 22-ц/787/625/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Доводить, що сторони кредитного договору встановили в ньому як строк дії договору, так і строки виконання зобов»язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 30.09.2017 року. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Також зазначає, що жодним належним доказом не підтверджений висновок суду щодо наявності у нього заборгованості за кредитним договором.

Також вказує, що з наявних в нього квитанцій, останній платіж по сплаті відсотків по даному кредиту він здійснював 12.01.2009 року, а простроченої заборгованості по тілу кредиту - 28.11.2008 року.

Додатково зазначає, що загальна сума платежів щодо сплати процентів за період з лютого 2009 року по травень 2013 року, та щодо яких пропущено строк позовної давності, становить 7529, 39 доларів США; загальна сума платежів щодо сплати кредиту, що повертається за період з грудня 2008 року по травень 2013 року та щодо яких пропущено строк позовної давності, становить 8766 доларів США (18 місяців х 487 доларів = 8766).

Крім того доводить, що позивач просив суд звернути стягнення на іпотечне майно на погашення заборгованості за кредитним договором станом на 01.03.2013 року. Сума платежів по процентам з червня 2010 року по березень 2013 року, які повинні бути сплачені ним згідно графіку погашення кредиту, становить 7305 доларів США, а сума платежів по сплаті кредиту за цей період становить 11907 доларів США.

Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити, в тому числі в частині позовних вимог за пропуском строку позовної давності.

У запереченні на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2013 року складає: за кредитом - 51077,00 дол.США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 408258,46 грн, по відсотках - 25266,18 дол США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 201952,59 грн, пеня - 25934,06 дол.США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 207290,94 грн, в рахунок погашення якої позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та відповідає матеріалам справи, що 01.10.2007 року АКБ «ТАС - Комерцбанк» (правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого в свою чергу виступає ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 1701/1007/88-068, з подальшим внесенням змін та доповнень.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору банк зобов»язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 55000 доларів США 00 центів на строк з 01.10.2007 року по 30.09.2017 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов»язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов»язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Згідно з п.1.3 договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС - Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов»язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов»язкових платежів.

Відповідно до акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Заборгованості Боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року Банк: АТ «Сведбанк» та Фактор: ТОВ «ФК «Вектор Плюс» уклали даний акт прийому-передачі про те, що на виконання п.2.3. договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між Банком та Фактором, Банк передав, а Фактор прийняв інформацію, яка надана в електронному вигляді.

Згідно з актом прийому-передачі Реєстру Заборгованостей Боржників Банк: АТ «Сведбанк» передав, а Фактор: ТОВ «ФК «Вектор Плюс» прийняв Реєстр Заборгованостей Боржників від 28 листопада 2012 року.

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов»язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов»язкових платежів.

Згідно Реєстру заборгованостей боржників та додатку № 1Б від 28 листопада 2012 року, який є невід'ємним додатком до договору факторингу, до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло в тому числі право вимоги за кредитним договором, укладеним 01.10.2007 року з відповідачем (позиція № 587 Реєстру).

Крім того, 28 листопада 2012 року, між TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та TOB «Кредитні ініціативи» укладений нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором.

Згідно зазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1701/1007/88-068 від 01.10.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

З метою забезпечення належного виконання зобов»язання за кредитним договором 01.10.2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 1701/1007/88-068-Z-1, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку наступне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності.

У зв»язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов»язань за кредитним договором відповідач допустив заборгованість, яка станом на 01.03.2013 року складає: за кредитом - 51077,00 дол.США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 408258,46 грн, по відсотках - 25266,18 дол США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 201952,59 грн, пеня - 25934,06 дол.США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 206962,99 грн., у зв'язку з чим кредитор звернувся до суду.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи, сторони в п.10.5 кредитного договору дійшли згоди про те, що цей договір діє з дня його підписання і до повного виконання зобов»язань за даним договором.

Відповідно до положень статей 1050, 1054 ЦК якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.3.9. кредитного договору, укладеного між сторонами якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.1 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов»язаний виконати зазначені зобов»язання в порядку, передбаченому цим пунктом договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальникові у порядку, передбаченому п.3.10. цього договору.

Згідно з п.3.10. договору вимога про виконання порушеного зобов»язання направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв»язку при відправленні листа з повідомленням про вручення.

Згідно з п.11 договору іпотеки № 1701/1007/88-068-Z-1 іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов"язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов"язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов"язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов"язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов"язання та зобов"язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв"язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов"язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя.

13 травня 2013 року (дата, зазначена на квитанції, яка надавалася банку відділенням зв»язку при відправленні листа з повідомленням про вручення) позивач направив на адресу ОСОБА_4 повідомлення про усунення порушень та вимогу про добровільне виселення. Вказано, що станом на 01.03.2013 року загальна сума заборгованості становить 102277,24 дол.США, що за офіційним курсом НБУ становить 817201, 99 грн. Зазначено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» вимагає від позичальника у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції. В інакшому разі ТОВ «Кредитні ініціативи» розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с.20, а.с.20 звор.).

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою, відповідно до ст.575 ЦК України, є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи, пунктом 12 укладеного сторонами іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду.

Встановивши, що боржник належним чином не виконував умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, суд дійшов обгрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст.39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року (справа № 6-1205цс15).

Резолютивна частина рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 6 ст. 38, ст.39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_4 про те, що він не був повідомлений про заміну кредиторів і про укладені договори факторингу з огляду на наступне.

З повідомлення про усунення порушень та вимоги про добровільне виселення, яке було надіслане ОСОБА_4 ТОВ «Кредитні ініціативи» вбачається, що він повідомлявся про заміну кредитора у зобов»язанні. Також вказана сума заборгованості та фактор, якому має бути здійснено платіж (а.с.20).

Крім того, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не сплачував заборгованість після 28.11.2012 року ні новому, ні старому кредитору.

Колегія суддів не приймає до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що жодних доказів про те, що банк виконав свої зобов»язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 55000 доларів США.

В матеріалах справи містяться докази того, що 01.10.2007 року, 05.10.2007 року, 15.10.2007 року, 15.11.2007 року, 12.02.2008 року, 01.04.2008 року ОСОБА_4 через касу банку на підставі заяв про видачу готівки отримував кошти в розмірі 10000 доларів США, 25000 доларів США, 5000 доларів США, 2000 доларів США, 3000 доларів США, 10000 доларів США, що разом складає суму у 55000 доларів США. На вказаних квитанціях міститься підпис відповідача.(а.с.86-91).

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про застосування строків позовної давності, оскільки згідно з правовою позицією ВСУ у справі № 6-2307цс15 від 02 березня 2016 року відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

А тому, оскільки рішення суду першої інстанції від 18 липня 2013 року є заочним, то апеляційний суд не наділений правом вирішення заяви ОСОБА_4 про застосування позовної давності.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором виникла заборгованість, в рахунок погашення якої позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Однак, згідно з п.8.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Кількість днів у році приймається - 360.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ставилася вимога про стягнення пені з відповідача у розмірі 207290, 94 гривень.

Апеляційним судом Рівненської області за клопотанням ОСОБА_4 витребувано у ТОВ "Кредитні ініціативи" розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого вбачається, що пеня станом на 01.03.2013 року становить 206962,99 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов"язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З наданого апеляційному суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач взагалі з 19.12.2008 року перестав сплачувати кошти по тілу кредиту, а відсотки сплачував не в передбаченому графіком погашення кредиту розмірі, з 01.11.2012 року взагалі припинив сплачувати відсотки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що будучи обізнаним, що позичальник тривалий час фактично перестав сплачувати належні за кредитним договором платежі на погашення боргу відповідно до графіку погашення кредиту, у зв'язку із чим зростала сума заборгованості, банк не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків протягом тривалого часу, що свідчить про те, що своїми діями він сприяв збільшенню розміру пені.

Крім того, при поданні позову до суду ТОВ "Кредитні ініціативи" при обрахуванні пені допустилося помилки, яка сприяла збільшенню розміру збитків для боржника, з врахуванням положень ч.2 ст.616 ЦК України, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені з 207290, 94 гривень до 190000,00 гривень відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої пені підлягає зміні на підставі п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись: ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2013 року - змінити, зменшивши розмір пені з 207290 (двісті сім тисяч двісті дев"яносто) гривень 94 копійки до 190000 (сто дев"яносто тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на рахунок 0002, отримувач: УДКСУ у м. Рівне, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Рівненській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38012714, код банку отримувача: 833017, судовий збір в розмірі 3785 гривень 10 коп. за подання апеляційної скарги, сплату якого йому було відстрочено згідно ухвали судді Апеляційного суду Рівненської області від 03 березня 2016 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: І.М.Собіна

С.В. Хилевич