Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоПисаної Т.О.,
суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, набутого у шлюбі, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права особистої власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6. звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_6. право власності на 1/2 частини цієї квартири; визнати незаконним і скасувати рішення Виконавчого комітету Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16 березня 2006 року № 80 про оформлення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_7; зобов'язати виконавчий комітет Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області оформити право власності на спірну квартиру в рівних частинах за ОСОБА_6. і ОСОБА_7; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на спірну квартиру, що видане на ім'я ОСОБА_7; зобов'язати Виконавчий комітет Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області видати свідоцтво про право власності на спірну квартиру; зобов'язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_6. в користуванні 1/2 частини спірної квартири; усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 1/2 частини спірної квартири, шляхом виселення з цієї частини квартири співмешканця ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та вселення ОСОБА_6 у цю частину квартири.

Заперечуючи проти задоволення вказаних вимог, ОСОБА_7 подала до суду зустрічний позов, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою власністю.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини вказаної квартири. Вселено ОСОБА_6 до вказаної квартири. Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_6 у користуванні 1/2 частини спірної квартири. У задоволенні решти позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки свідоцтво про право власності на спірну квартиру ОСОБА_7 було отримано у період перебування в шлюбі з ОСОБА_6, то суд дійшов висновку, що ця квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, а тому може бути визнана об'єктом спільної власності сторін.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Так, судами встановлено та із матеріалів справи вбачається, що у період з05 листопада 2005 року по 25 вересня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

02 вересня 2005 року ОСОБА_7, яка до укладання шлюбу з ОСОБА_6 мала прізвище ОСОБА_7, уклала з приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» (далі - ПП «ВКФ «Мікромегас») договір про часткове інвестування в будівництво квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.1 цього договору повний внесок інвестора складає 129 410,30 грн, фінансування будівництва здійснюється шляхом перерахування інвестором грошових коштів у розмірі, встановленому п. 2.1 договору, на розрахунковий рахунок фірми до 05 жовтня 2005 року.

20 березня 2006 року Виконавчий комітет Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення виконкому від 16 березня 2006 року № 80 видав ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на нерухоме майно (спірну квартиру).

У статтях 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 вказує, що спірну квартиру придбала за власні кошти до укладення шлюбу з ОСОБА_6, на підтвердження чого надала довідку ПП «ВКФ «Мікромегас» від 29 листопада 2013 року, згідно з якою кошти за договором про часткове інвестування в будівництво спірної квартири у розмірі 129 410,30 грн були сплачені ОСОБА_7 02 вересня 2005 року.

ОСОБА_6 проти вказаних обставин заперечував та стверджував, що кошти за вищевказаним договором були сплачені значно пізніше (після укладення сторонами шлюбу). При цьому суди, беручи до уваги доводи саме ОСОБА_6, не звернули уваги, що ним не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано наступного.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Тому сам по собі факт отримання свідоцтва про право власності на спірне майно у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону та висновків Верховного Суду України не врахували, а тому вони не можуть бути визнані законними і обґрунтованими та відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийТ.О. Писана
Судді: П.О. Гвоздик
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк