У х в а л а

іменем україни

3 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом житлово-будівельного кооперативу № 126 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою Акименко Ірини Зенонівни, яка діє від імені житлово-будівельного кооперативу № 126, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року житлово-будівельний кооператив № 126 (далі - ЖБК № 126) звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді голови правління ЖБК-126, зловживаючи своїми повноваженнями, перерахував належні позивачу кошти в розмірі 100 100 грн на особисті депозитні рахунки в банках, у результаті чого отримав дохід у вигляді виплати йому процентів за депозитними договорами в сумі 30 352 грн 77 коп. та 22 021 грн 99 коп. відповідно. Посилаючись на те, що відповідач отримав доходи в загальному розмірі 52 374 грн 76 коп., які за звичайних обставин міг отримати позивач, просив стягнути ці кошти з ОСОБА_1

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Акименко І.З., яка діє від імені ЖБК № 126, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_1, будучи службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими повноваженнями, перебуваючи на посаді голови житлово-будівельного кооперативу № 126, зловживаючи своїми повноваженнями, шляхом укладення між ЖБК-126 та собою як фізичною особою договору від 24 лютого 2009 року № 1/02 про надання кооперативом безвідсоткової позики та надання вказаного договору у відділення публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому відкритий обслуговуючий рахунок кооперативу, згідно платіжного доручення від 25 лютого 2009 року № 16, перерахував кошти ЖБК № 126 на свій особистий депозитний рахунок, відкритий у Львівській філії відкритого акціонерного товариства «Кредобанк» на вказану суму. Після закінчення строку вказаного депозитного договору ОСОБА_1 грошові кошти на суму 100 100 грн 25 серпня 2010 року та 7 червня 2011 року перерахував на власний депозитний рахунок, відкритий у публічному акціонерному товаристві «Єврогазбанк».

Зазначені обставини стали підставою для порушення відносно ОСОБА_1 кримінального провадження, його дії були кваліфіковані за ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366 КК України.

У зв'язку із закінченням строків давності останнього звільнено від кримінальної відповідальності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із положень ч. 4 ст. 130 КЗпП України в редакції на час заподіяння шкоди, згідно якої працівник відповідає за пряму дійсну шкоду, заподіяну ним підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, і не може нести відповідальність за неодержані прибутки (доходи).

Як установлено судами та вбачається із матеріалів справи, заподіяння ОСОБА_1 шкоди позивач пов'язував з неналежним виконанням ним трудових обов'язків перебуваючи на посаді голови житлово-будівельного кооперативу №126 та зазначав, що вона полягає у не одержаних останнім доходах, які кооператив міг би одержати у разі не порушення його прав відповідачем.

За таких обставин, виходячи із підстав поданого позову та наведеної норми права, яка підлягала застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Помилковість інших висновків, які наведені в судових рішеннях, як підстави відмови в задоволенні позову, на законність цих рішень не впливають і не можуть тягти за собою їх скасування.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Акименко Ірини Зенонівни, яка діє від імені житлово-будівельного кооперативу № 126, відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова