Ухвала іменем україни
02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» до ОСОБА_6 про визнання договору припиненим; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», ОСОБА_7 про визнання правочину щодо припинення зобов'язань шляхом передання відступного дійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ДААРІЯ ПЛЮС» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Женева» (далі - ТОВ «Женева») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 21 липня 2005 року між ТОВ «Женева» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання правової допомоги № 21/07/05. Фактично ОСОБА_6 виконав усі передбачені договором обов'язки, але починаючи з 2008 року він припинив надавати правову допомогу. Відповідно до п. 7.1 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання його умов. При цьому договірні зобов'язання ОСОБА_6 були виконані у повному обсязі та ТОВ «Женева» не має ніяких претензій до нього, тому договірні зобов'язання між сторонами припинилися у зв'язку з фактичним виконанням договірних зобов'язань.

На підставі наведеного вище ТОВ «Женева» просило суд визнати договір від 21 липня 2005 року, укладений між ТОВ «Женева» та ОСОБА_6, припиненим.

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначав, що 25 лютого 2010 року між ним та ТОВ «Женева» було укладено угоду про врегулювання боргових зобов'язань, відповідно до п. 1 якої ТОВ «Женева» визнало та підтвердило борг у розмірі 2 000 000 грн, що утворився у результаті надання ним правової допомоги ТОВ «Женева» за договором від 21 липня 2005 року № 21/07/05. За період, починаючи з січня 2008 року по грудень 2009 року включно, вони домовились, що ТОВ «Женева» зобов'язується повертати йому борг у певному порядку, зазначеному у п. 1.3 угоди. Згідно з п. 1.4 угоди вони домовилися, що повернення боргу підтверджується актами прийому-передачі грошових коштів, підписаними та скріпленими печатками між сторонами, які є невід'ємною частиною угоди.

Також ОСОБА_6 вказував, що відповідно до п. 1.5 угоди у разі непогашення чи несвоєчасного погашення боргу ТОВ «Женева», з метою припинення боргового зобов'язання та погашення боргу, у порядку, визначеному ст. 600 ЦК України, у якості відступного передає належне йому на праві власності нерухоме майно.

Тому ОСОБА_6 просив суд визнати дійсним правочин; припинити право власності ТОВ «Женева» на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; припинити право власності ТОВ «Женева» на приміщення подарункового магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ним право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться по АДРЕСА_1, та на приміщення подарункового магазину по АДРЕСА_2.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 01 квітня 2013 року у задоволенні позову ТОВ «Женева» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Припинено право власності ТОВ «Женева» на нерухоме майно: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, опис об'єкта: магазин цегляний, загальною площею 170,8 кв. м, зазначений на плані під літерою «А», та приміщення подарункового магазину за адресою: АДРЕСА_2, опис об'єкта: загальна площа 124,0 кв. м; коридор «115-1» площею 14,5 кв. м; приміщення «115-2» - 13,5 кв. м, приміщення «115-3» -20,2 кв. м; кладова «115-4» - 1,3 кв. м; торговельна зала «115-5» - 54,9 кв. м; торговельна зала «115-6» - 10,3 кв. м; тамбур «115-7» - 4,9 кв. м, туалет «115-8» - 2,1 кв. м; вхід до підвалу «І» - 2,3 кв. м.

Визнано право власності за ОСОБА_6 на нерухоме майно: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, опис об'єкта: магазин цегляний, загальною площею 170,8 кв. м, зазначений на плані під літерою «А», та приміщення подарункового магазину за адресою: АДРЕСА_2, опис об'єкта: загальна площа 124,0 кв. м; коридор «115-1» площею 14,5 кв. м; приміщення «115-2» - 13,5 кв. м, приміщення «115-3» - 20,2 кв. м; кладова «115-4» - 1,3 кв. м; торговельна зала «115-5» - 54,9 кв. м; торговельна зала «115-6» - 10,3 кв. м; тамбур «115-7» - 4,9 кв. м, туалет «115-8» - 2,1 кв. м; вхід до підвалу «І» - 2,3 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ДААРІЯ ПЛЮС» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, виходив із того, що згідно з угодою про врегулювання боргових зобов'язань від 25 лютого 2010 року ОСОБА_6 набув право власності на спірне нерухоме майно, відповідно підстави для задоволення первісного позову ТОВ «Женева» відсутні, посилання позивача на положення ч. 1 ст. 599 ЦК України як на підставу для задоволення позову не обґрунтовані.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, виходив із того, що суд першої інстанції належним чином не встановив обставини справи, зокрема те, що спірне нерухоме майно є предметом договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Женева» та ЗАТ «ПроКредитБанк» 09 квітня 2008 року. Наказом господарського суду м. Києва від 21 березня 2013 року про примусове виконання рішення господарського суду м. Києва від 24 вересня 2012 року, яке частково змінене постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 березня 2013 року та яке набрало законної сили 12 березня 2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки.

До суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року звернулося ТОВ «ДААРІЯ ПЛЮС», посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням апеляційного суду порушено право товариства на нерухоме майно, зокрема, що на підставі протоколу № 2 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «ДААРІЯ ПЛЮС» від 01 липня 2013 року, акта приймання-передачі майна від 02 липня 2013 року № 4 та статуту ТОВ «ДААРІЯ ПЛЮС» ОСОБА_6 передав до статутного капіталу ТОВ «ДААРІЯ ПЛЮС» належне йому нерухоме майно: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 170,8 кв. м, зазначений в плані під літерою «А», та приміщення подарункового магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 124 кв. м.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29 липня 2013 року серії НОМЕР_1 магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», зазначений у плані під літерою «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 170,8 кв. м, належить на праві приватної власності ТОВ «ДААРІЯ ПЛЮС» код за .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20 листопада 2013 року серії НОМЕР_2 приміщення подарункового магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 124,0 кв. м, належить на праві приватної власності ТОВ «ДААРІЯ ПЛЮС» код за .

Заявник посилається на те, що апеляційний суд, вирішуючи спір щодо вищевказаного спірного нерухомого майна, не залучив ТОВ «ДААРІЯ ПЛЮС» до участі у справі, яке на момент постановлення рішення апеляційного суду було власником спірного нерухомого майна, чим порушив права товариства.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. ст. 11 та 33 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача, замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 21 січня 2015 року, справа № 6-204цс14).

Таким чином, апеляційний суд не наділений процесуальним правом щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року, судом не вирішувалось питання щодо спірного нерухомого майна, оскільки у задоволенні позову ОСОБА_6 до ТОВ «Женева», ОСОБА_7 про визнання правочину щодо припинення зобов'язань шляхом передання відступного дійсним та визнання права власності відмовлено.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДААРІЯ ПЛЮС» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана