справа № 760/7570/16-ц
провадження № 2/760/3840/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
22.04.2016 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 08.11.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 40 000 дол. США, зі строком повернення до 01.02.2015.
Крім цього, сторони дійшли згоди, що у разі неповернення суми боргу, відповідач зобов'язався виплатити позивачу 1 % грошових коштів від суми невиплаченої (недоплаченої) суми боргу, за кожен місяць прострочення виконання зобов'язань.
Зазначений договір позики оформлений розпискою від 08.11.2014.
ОСОБА_2 стверджувала, що грошові кошти на підставі вищезазначеної розписки відповідач не повертає, а численні її вимоги про повернення суми боргу ігнорує.
Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та просила стягнути з відповідача суму боргу та компенсацію за прострочення його повернення за договором позики у розмірі 1 170 400 грн., відповідно до офіційного курсу гривні щодо долару США станом на 20.04.2016.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
Відповідно до розписки від 08.11.2014 ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40 000 дол. США та зобов'язався повернути їх у строк до 01.02.2015. Крім цього, сторони дійшли згоди, що у разі неповернення суми боргу, відповідач зобов'язався виплатити позивачу 1 % грошових коштів від суми невиплаченої (недоплаченої) суми боргу, за кожен місяць прострочення виконання зобов'язань (а.с. 4).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Згідно з статтею 1046 ЦК «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками».
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей».
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частина перша статті 1049 ЦК визначає, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.
Зазначений правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 у цивільній справі № 6-1967цс15 та відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК враховується судом при вирішенні цієї справи.
Суд встановив, що розписка від 08.11.2014, надана ОСОБА_3, містить вказівку на отримання грошової суми у розмірі 40 000 дол. США у борг, дату отримання позики - 08.11.2014 та зобов'язання її повернути у строк до 01.02.2015.
Отже, зазначена розписка є належним доказом, що підтверджує боргове зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З матеріалів справи випливає, що строк повернення суми позики за борговою розпискою від 08.11.2014 був встановлений до 01.02.2015, однак відповідач у встановлений строк зобов'язання не виконав.
Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».
Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК).
Згідно з частиною першою статті 549 ЦК «неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання».
Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Зі змісту боргової розписки від 08.11.2014 випливає, що розмір пені за порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми позики складає 1 % грошових коштів від суми невиплаченої (недоплаченої) суми боргу, за кожен місяць прострочення виконання зобов'язань.
Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».
Суд констатує, що після закінчення строку повернення суми боргу, тобто після 01.02.2015, відповідач не повернув позивачу борг, чим порушив умови договору.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми боргу та пені є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, враховуючи гривневий еквівалент розміру заборгованості на день ухвалення рішення.
Суд встановив, що розмір заборгованості за розпискою від 08.11.2014 становить 40 000 дол. США. Розмір пені за користування позикою за період з 02.02.2015 до 01.05.2016 - дати вимоги позивача (15 місяців), складає 6 000 дол. США з розрахунку:
40 000 дол. США х 15 % = 6 000 дол. США.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до інформації, яка міститься на сайті Національного банку України, станом на 20.07.2016 (день розгляду справи) розмір офіційного курсу 1 доларів США становить 24,814308 грн.
Таким чином, розмір боргу відповідача становить:
40 000 дол. США х 24,814308 грн. = 992 572,32 грн.
Пеня за користування позикою складає:
6 000 дол. США х 24,814308 грн. = 148 885,85 грн.
Отже, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить:
992 572,32 грн. + 148 885,85 грн. = 1 141 458,17 грн.
З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 6 890 грн.
Керуючись статтями 526, 527, 533, 549, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 360-7 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АРК, АДРЕСА_2) борг у розмірі 1 141 458,17 грн. (один мільйон сто сорок одна тисяча чотириста п'ятдесят вісім гривень 17 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АРК, АДРЕСА_2) 6 890 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко