УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні майном, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Зазначав, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 1993 року за ОСОБА_4 визнане право власності на 52/100 частини житлового будинку, а за ОСОБА_5 на 48/100 частини жилого будинку, за адресою: АДРЕСА_1. Проведений реальний поділ будинку. У власність ОСОБА_4 виділені приміщення: 1-1, 1-2, 1-3, а у власність ОСОБА_5 - приміщення: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4. Сторони зобов'язано провести переобладнання в будинку, а саме: ОСОБА_5 зобов'язано закрити вхід з кімнати 2-1 в кімнату 1-1 та зробити окремий вихід в двір з кімнати 2-1 за висновками будівельної експертизи.

1 вересня 1995 року між позивачем та ОСОБА_5 укладений договір купівлі - продажу, згідно умов якого остання продала позивачу 48/100 частини незакінченого будівництвом житлового будинку, готовність якого на момент купівлі склала 61%.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2014 року за ОСОБА_3 визнане право власності на 48/100 частини житлового будинку, а саме: на приміщення 2-1 площею 9,8 кв.м., 2-2 площею 14,1 кв.м., приміщення 2-3 площею 5,7 кв.м., 2-4 площею 17,2 кв.м. За ОСОБА_5 визнано право власності на 13/100 частини, а за ОСОБА_4 на 39/100 частин вказаного будинку. Однак на даний час позивач не може користуватися належною йому частиною будинку. Без його дозволу відповідачі зайняли належне йому приміщення 2-3 площею 5,70 кв.м. та самовільно встановили перегородку, яка відділяє приміщення 2-3 від приміщення 2-2.

Крім того без згоди позивача ОСОБА_4 почав будувати, а потім разом з ОСОБА_5 добудували до його половини житлового будинку прибудову, чим позбавили позивача можливості зробити вихід у двір з приміщення 2-1, як вказано в будівельному паспорті.

Просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, а саме: звільнити належне йому в житловому будинку приміщення 2-3 загальної площею 5,70 кв.м., знести перегородку між приміщеннями 2-3 та 2-2, закрити вхід до кімнати 1-3 та 1-1, знести частково прибудову до будинку 1-4 та сіни 1 площею 7,10м.кв., щоб забезпечити можливість обладнання окремого входу з належної йому частини будинку та добудувати сіни розміром 4,6х5,0м., як вказано в плані забудови.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2014року за заявою позивача залишені без розгляду позовні вимоги ОСОБА_3 в частині зобов'язання відповідачів знести частково прибудову до будинку 1-4 та сіни 1 пл. 7.10 кв.м.

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

Зазначала, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2014 року, визнане право власності за ОСОБА_3 на 48/100 частини житлового будинку, а саме на приміщення 2-1 площею 9,8 кв.м., 2-2 площею 14,1 кв.м., приміщення 2-3площею 5,7 кв.м., 2-4 площею 17,2 кв.м. За ОСОБА_5 визнано право власності на 13/100 частини, а за ОСОБА_4 на 39/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1

Вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 порушують її права у користуванні частиною будинку, оскільки ОСОБА_4 приблизно 05 вересня 2014 року прийшов до господарства по АДРЕСА_1 та зрізав пластмасову трубу, в яку вставляється шланг для подачі питної води і засипав землею свердловину. Крім того, без її згоди, ОСОБА_4 05 вересня 2014 року, за згодою ОСОБА_3 частково розібрав, для встановлення короба та дверей, стіну приміщення кухні 1-4, яка межує з приміщенням 2-1, що належить ОСОБА_3, і встановив короб та двері, і закрив двері на замок.

З огляду на викладене, просила усунути перешкоди у здійсненні нею права володіння та користування майном на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 а саме: зобов'язати ОСОБА_4 відновити свердловину для подачі питної води; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зняти короб та двері встановлені в стіні приміщення кухні 1-4, яка межує з приміщенням 2-1 площею 9,8 кв.м., що належить ОСОБА_3 та заложити цеглою дверний отвір, який утворився у зв'язку з встановлення відповідачами короба та дверей.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 знести перегородку між приміщеннями 2-3 та 2-2 у будинку АДРЕСА_1

У решті позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 закласти цеглою дверний отвір в стіні приміщення кухні 1-4 та межує з приміщенням 2-1 у будинку АДРЕСА_1

У решті зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позовах.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати вказане рішення апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Судами встановлено, що рішенням Охтирського районного суду Сумської області від 02 грудня 1993 року визнано право власності за ОСОБА_5 на 48/100 частини будинку, за адресою АДРЕСА_2, виділено в користування приміщення: 1-6 площею 10кв.м., 1-2 площею 19,70кв.м., 1-5 площею 17,10 кв.м.; а за ОСОБА_4 визнано право власності на 52/100 частини вказаного житлового будинку, виділено в користування приміщення 1-1 площею 13,2кв.м., 1-3 площею 10,8кв.м., 1-4 площею 25,7 кв.м. Зобов'язано ОСОБА_5 облаштувати дверні пройоми з приміщення 1-2- в приміщення 1-6 та з приміщення 1-6 у двір, а ОСОБА_4 закласти дверні пройоми з приміщення 1-2 в приміщення 1-3, з приміщення 1-2 в приміщення 1-4 і облаштувати дверні пройоми з приміщення 1-4 в приміщення 1-3, з приміщення 1-3 в приміщення 1-1.

01 вересня 1995року було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Воропаєм В.В за реєстровим номером 1455, за яким ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 48/100 частини незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2, готовність якого складає 61%.

Адреса спірного домоволодіння змінювалась з АДРЕСА_1

Після поділу в натурі частин будинку, позначення приміщень в будинку змінилося, а саме: приміщення 1-1 на 1-1, приміщення 1-2 на 2-2 та 2-3, приміщення 1-3 на 1-2, приміщення 1-4 на 1-3, приміщення 1-5 на 2-4, приміщення 1-6 на 2-1.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2014 року визнано право власності за ОСОБА_3 на 48/100 частини житлового будинку, а саме: на приміщення 2-1 площею 9,8 кв.м., 2-2 площею 14,1 кв.м., приміщення 2-3площею 5,7 кв.м., 2-4 площею 17,2 кв.м. За ОСОБА_4і. визнано право власності на 13/100 частини, а за ОСОБА_4 на 39/100 частини будинку за адресою АДРЕСА_1

Оскільки ОСОБА_3 є власником приміщень 2-2 і 2-3, які утворились внаслідок влаштування перегородки в одній кімнаті, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знести незаконно зведену перегородки між приміщеннями 2-3 та 2-2, задоволенню не підлягають.

ОСОБА_3 на виконання рішення Охтирського районного суду Сумської області від 02 грудня 1993 року було облаштовано дверний пройом з приміщення 1-6 (зараз - 2-1) - у двір.

Добудовуючи прибудову - кухню до будинку, зокрема, до стіни частини будинку, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_5 мала б врахувати наявність рішення суду, на виконання якого відповідачем влаштований вхід в його частину будинку. Між сторонами не досягнута домовленість щодо влаштування іншого, ніж визначеного рішенням суду 1993 року, входу до частини будинку, належного відповідачу.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_3 не вчиняв незаконних дій по влаштування вхідних дверей в свою частину будинку, то відсутні підстави зобов'язати його зняти короб та закласти цеглою двірний отвір, встановлений в стіні, яка розділяє кухню 1-4 та приміщення 2-1 у житловому будинку АДРЕСА_1 а тому для задоволення позову ОСОБА_5 підстав не було.

Інші доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновки суду та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П.Гончар

О.В.Попович

В.О.Савченко