АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 613/1874/14-ц Головуючий суддя І інстанції Кузіна Н. П.
Провадження № 22-ц/790/551/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Карімової Л.В., Малінської С.М.,

за участю секретарів : Костюченко В.В., Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди внаслідок самовільного зайняття (користування) земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

02.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду до ОСОБА_4 з позовом, в якому після його уточнення у березні 2015 року просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду за самовільне зайняття (користування) земельної ділянки у розмірі 20139 грн. 30 коп.

На обґрунтування позову вказав, що він є власником земельної ділянки площею 3,5167 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Червононивської сільської ради Богодухівського району Харківської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 04 серпня 2010 року. На даній ділянці розташовані плодові дерева, які відповідач за період з 2012 року по поточній рік неправомірно, використовував, самовільно збираючи врожай і завдаючи збитків. При цьому відповідач не погодився на пропозицію позивача укласти відповідний договір оренди. Вказав, що самовільним зайняттям земельної ділянки, яка перебуває у його власності, відповідач завдав йому матеріальних збитків у вигляді не отриманої орендної плати, яку б він міг отримати від її передачі в оренду на законних підставах. Тому, відповідно до ст.ст. 22, 319, 1166 ЦК України просив задовольнити його позовні вимоги. Розмір шкоди позивач розрахував відповідно до мінімально можливого розміру орендної плати, передбаченого Указом Президента України від 02.02.2002 року № 42 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв)» у розмірі не менше 3 відсотків, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю), з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки та коефіцієнту індексації, який визначається відповідно до законодавства і вказаного у відповідній довідці Богодухівського відділу держземагенства.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що ОСОБА_4 є власником плодових дерев (яблунь), що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.05.2011 року, пайовим договором № 5 від 28.05.2011 року та сертифікатом і № 5. Раніше вказані плодові дерева належали Споживчому товариству «Садівничий кооператив «Червона Нива». 28.05.2011 року ОСОБА_4 купив право на частку паю в майні «Садівничий кооператив «Червона Нива» у ОСОБА_5 Зазначив, що він неодноразово пропонував укласти ОСОБА_3 договір оренди, про що останній відмовлявся. Належні йому плодові дерева розташовані на близько 20 земельних ділянках. До 2014 року він врожай з дерев не збирав, оскільки дерева були в занедбаному стані. Протягом 2014-2015р.р. він уклав договори оренди земельних ділянок зі всіма їх власниками, крім позивача. Відповідач вважає, що оскільки він є власником плодових дерев, то їх користування не може розглядатися як самовільне зайняття земельної ділянки, тому збитків ОСОБА_4 не завдавав. Не заперечував, що у 2014 році він приступив до використання вказаної земельної ділянки та зібрав урожай яблук.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6713,10 грн. майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 6713 грн. 10 коп., в іншій частині залишити рішення без змін, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права та не згоден з ним частково щодо суми стягнення майнової шкоди.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, що з'явилися до суду, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданих на неї заперечень, судова колегія приходить до висновку про необхідність апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 04 серпня 2010 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,5167 га, що розташована на території Червононивської сільської ради Богодухівського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно до договору № 5 від 28 травня 2011 року купівлі-продажу права на частку паю в майні Споживчого товариства «Садівничий кооператив» Червона Нива», укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відповідач придбав у власність право на частку паю в майні СТ «Садівничий кооператив «Червона Нива»», згідно реєстру у вигляді багаторічних насаджень (яблуні). Згідно до п. 2.5 договору № 5 від 28 травня 2011 року, кооператив зобов'язується укласти договори користування або оренди земельною ділянок під багаторічні насадження з її власником або користувачем. Вжити усі заходи до збереження паю пайовика.

Частиною 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частково задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відмова відповідача звільнити земельну ділянку або укласти відповідний договір оренди згідно до чинного законодавства обмежує законного власника в праві розпоряджатися нею та використовувати за своїм призначенням, чим йому завдається істотна шкода у вигляді упущеної вигоди, що складається із не отриманої орендної плати за 12 календарних місяців 2014 року, оскільки більше тривале фактичне використання відповідачем земельної ділянки позивача не було доведено позивачем.

При цьому районний суд послався на ст. 157 ЗК України, ч. 3 ст. 386 ЦК України, згідно до яких власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди, у тому числі збитків.

Розмір збитків районний суд вирахував відповідно до мінімально можливого розміру орендної плати, передбаченої Указом Президента України від 02.02.2002 року № 42 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв)», не менше 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та коефіцієнту індексації, який був зазначений у відповідній довідці Богодухівського відділу держземагенства.

Однак при цьому районний суд всупереч вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості рішення не взяв до уваги, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України упущена вигода є ті доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Суд внаслідок цього не з'ясував наявність у позивача реальної можливості укласти договір оренди своєї земельної ділянки для сільськогосподарського товарного виробництва, з урахуванням того, що вона не була вільною від плодових дерев, які належать відповідачу, і які є невід'ємною її частиною.

Так, згідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється лише за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Як правильно встановив суд, відповідач є власником плодових дерев, які розташовані на земельній ділянці позивача, і він звертався до позивача із пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки, однак позивача не влаштувала запропонована йому орендна плата. Після звернення до суду з цим позовом, позивач також запропонував відповідачу уклади договір оренди, однак відповідача також не влаштували запропоновані умови. При цьому укладений між СТ «Садівничий кооператив «Червона Нива»» та ОСОБА_4 28 травня 2011 року договір купівлі-продажу багаторічних насаджень, які знаходяться на земельній ділянці позивача, на день розгляду справи є чинний і позивач не наполягав на звільненні земельної ділянки від цих багаторічних насаджень.

З урахуванням вказаної норми ст. 16 Закону України «Про оренду землі» відмову відповідача від укладення договору оренду у даному випадку не можна вважати протиправною, тому колегія суддів не погоджується наведеними з цього приводу висновками районного суду.

При таких обставинах, оскільки земельна ділянка не була вільною від належних відповідачу на праві власності плодових дерев, не можна вважати, що у позивача була реальна можливість укласти договір оренди з третіми особами і отримувати від цього орендну плату.

При таких обставинах заявлені позивачем з передбачених ст.ст. 22, 1166 ЦК України вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди - є недоведеними.

Стаття 319 ЦК України передбачає:

1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

4. Власність зобов'язує.

5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

6. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

8. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Згідно до ст. 373 ЦК України:

1. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

2. Право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

3. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

4. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

5. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Стаття 79 ЗК України передбачає, що:

1. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

2. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Виходячи з наведених норм права, відповідач, як власник плодових дерев, що розташовані на земельній ділянці позивача і є її невід'ємною частиною, не може використовувати своє право власності шляхом вирощування яблук на шкоду праву власності позивача на земельну ділянку, що може спричинити до погіршення екологічної ситуації та природної якості землі, і тому може бути підставою для відшкодування збитків власнику землі відповідно до п.п. г, г ч. 1 ст. 156 ЗК України, однак таких вимог по справі не було заявлено і судом не розглядалося.

Відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки передбачено п. 4 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963. Відповідно до п. 7 вказаної Методики розрахунок розміру такої шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - проводиться територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених

відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619.

Однак позивач обґрунтував свої вимоги завданням матеріального збитку лише у вигляді суми орендної плати, яку б він міг отримати від передавання її в оренду на законних підставах. Передбачених у п. 7 вказаної Методики доводів на обґрунтування завданої шкоди, з посиланням на відповідні докази, позов не містить, в матеріалах справи вони відсутні, тому колегія суддів доходить висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_6 позовних вимог і з цих підстав відхиляє доводи його скарги.

Таким чином, оскільки суд неповно з'ясував обставини щодо відсутності у позивача реальної можливості укласти договір оренди земельної ділянки, без звільнення земельної ділянки від власності відповідача, що має значення для справи; помилився із застосуванням вказаних норм матеріального права, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 316, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: