справа №619/4814/15-ц
провадження №2/619/575/16
Рішення

Іменем України

03 червня 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

установив:

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №DNH4КР71330234 в розмірі 15021,20 грн., судовий збір в розмірі 1218,00грн., посилаючись на те, що 22.09.2005 року відповідач отримала кредит у розмірі 2600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування позивача, 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконала. У звязку з цим заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 09.10.2015 року становить 15021,20 грн., яка складається з наступного: 662,67грн. заборгованість за кредитом; 4011,41грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9155,63грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. штраф (фіксована частина); 691,49грн. штраф (процентна складова).

Відповідач у судове засідання не зявився, направивши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Матеріали справи містять письмові заперечення проти позову, в яких відповідач просить застосувати до даних правовідносин позовну даність та відмовити у позові.

Представник позивача в судове засідання не зявився, направивши заяву, в якій повідомляється, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без його участі.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.09.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір №DNH4КР71330234, згідно якому останній було надано кредит у розмірі 2600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму заклишку заборгованості по кредиту, строком на 24 місяці по 21.09.2007 року включно.

ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування позивача, 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін.

Відповідач, станом на 09.10.2015 року, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 15021,20грн., яка складається з наступного: 662,67грн. заборгованість за кредитом; 4011,41грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9155,63грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. штраф (фіксована частина); 691,49грн. штраф (процентна складова).

Статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 Цивільного Кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 Цивільного Кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного суду України від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154, який у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначені правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14 та від 12 листопада 2014 року №6-167цс14, які відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обовязковими для всіх судів України.

Відповідачем заявлено клопотання щодо застосування строку позовної давності.

Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 139,33грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку №9651, який було відкрито на імя ОСОБА_2 по кредитному договору №DNH4КР71330234 від 22.09.2005 року, останній платіж відповідачем здійснено 23.04.2007 року, таким чином, пятирічний термін звернення позивача до суду закінчився 22.04.2012 року, тоді як позивач подав суду позовну заяву відповідно до штемпелю 11.11.2015 року.

Пленум Верховного Суду України у п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, розяснив судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Суд зазначає, що позивач не зазначив жодної поважної причини пропуску строку та не просив його поновити.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-178цс15 від 01 липня 2015 року, яка є обов'язковою для судів відповідно до вимог ст.3607 ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко