Справа № 344/9572/16-ц
Провадження № 2/344/4242/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач») про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 13 156,59 грн. на відшкодування завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди; грошові кошти в сумі 2000,00 грн. на відшкодування понесених витрат з визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю ОСОБА_2; грошові кошти в сумі 2500,00 грн. на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди, а також відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн.

Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок скоєного Відповідачем ДТП, вина якого доведена рішенням суду, що набрало законної сили, належний Позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль отримав ряд механічних пошкоджень, які, згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку було оцінено експертом у 13 156,59 грн., а тому вказану матеріальну шкоду Позивач просить стягнути з Відповідача.

В результаті скоєного ДТП та завданого матеріального збитку, Позивачу, як зазначено в позовній заяві, було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 2500,00 грн. та просить стягнути з Відповідача.

Відповідач - ОСОБА_3, - в судове засідання повторно не з'явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідачем на адресу суду направлено письмові заперечення на позов, в яких він посилається на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, та просить відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Зокрема, в поданих письмових запереченнях на позов Відповідач покликається на невідповідність наявного в матеріалах справи та поданого представником Позивача Звіту №16/06/05 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автотранспортного засобу марки OPEL модель VEKTRA тип седан-В, власником якого є ОСОБА_2, - вимогам чинного законодавства, а тому просить не враховувати вказаний звіт в якості доказу, який підтверджує вартість завданого Позивачу матеріального збитку.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення представника Позивача, викладені в письмових запереченнях на позов пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.22) автомобіль марки OPEL VEKTRA тип седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває у власності ОСОБА_2.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5914/16-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не встановлено, жителя АДРЕСА_1, студента, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5915/16-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не встановлено, жителя АДРЕСА_1, студента, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень.

Відповідно до частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, як встановлено судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 344/5914/16-п, 07.05.2016 близько 18 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Набережна, 28Б, водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 210934», д.н.з. НОМЕР_2, при здійсненні маневру обгону не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, який рухався в попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 2.3.б, 13.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вина ОСОБА_3 у вчиненому доводиться даними з протоколу серії АП2 №106233 від 09.05.2016, схемою місця ДТП від 07.05.2016, письмовими поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_3, усними поясненнями останніх, наданих в судовому засіданні, відеозаписами з відеореєстратора.

Як встановлено судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 344/5915/16-п, 07.05.2016 близько 18 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Набережна, 28Б, водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 210934», д.н.з. НОМЕР_2, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.10(а) Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно Звіту №16/06/05 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автотранспортного засобу марки OPEL модель VEKTRA тип седан-В, власником якого є ОСОБА_2, від 26 травня 2016 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (а.с. 12-34) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки OPEL модель VEKTRA тип седан-В, власником якого є ОСОБА_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 26.05.2016 року складає 13 156,59 грн.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2, як власник автомобіля OPEL VEKTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, якому було завдано майнової шкоди, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування даної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини…Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Враховуючи положення вищенаведених норм права, а також зважаючи на обставини спірних правовідносин, Суд приходить до висновку про те, що в даній цивільній справі Позивачем доведено право на відшкодування матеріальної шкоди Відповідачем, оскільки надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю Відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Так, факт завдання шкоди Позивачу за участю Відповідача підтверджується Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5914/16-п та Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5915/16-п, які набрали законної сили.

Розмір завданої шкоди підтверджується наявною в матеріалах справи копією Звіту №16/06/05 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автотранспортного засобу марки OPEL модель VEKTRA тип седан-В, власником якого є ОСОБА_2, від 26 травня 2016 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (а.с. 12-34).

Суд вважає необґрунтованими посилання Відповідача в письмових запереченнях на позов на невідповідність даного звіту вимогам закону, оскільки в матеріалах справи містяться письмові пояснення експерта ОСОБА_6 від 02 грудня 2016 року стосовно даного звіту, зміст яких спростовує доводи Відповідача.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що належних доказів, які б спростовували розмір матеріального збитку, який визначено вищевказаним звітом, Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин та доказів не встановлено.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що в даній цивільній справі сторони не скористалися передбаченим статтею 143 ЦПК України правом на подання заяви про призначення у справі експертизи, оскільки таких заяв сторонами, зокрема, Відповідачем, не подавалося.

В той же час, належні докази, які б спростовували висновок експерта, викладений у Звіті №16/06/05 про визначення вартості матеріального збитку від 26 травня 2016 року, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до частини 1, 2, 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначене, пояснення Відповідача в письмових запереченнях на позов стосовно завищеності вартості матеріальної шкоди, завданої Позивачу, є його припущенням, оскільки доказів, які б спростовували визначений експертом розмір завданої Позивачу шкоди, Відповідачем не надано.

Факт на підтвердження того, що Відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду підтверджується Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5914/16-п та Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5915/16-п, які набрали законної сили, а також положеннями статей 1166, 1187, 1188 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що в даній цивільній справі представником Позивача доведено належними засобами доказування розмір завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 13 156,59 грн., а також розмір витрат у 2000,00 грн. з визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю ОСОБА_2 (квитанція від 26 травня 2016 року (а.с. 34), а, відтак, вказані суми підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 2500,00 грн., Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи Позивача щодо завданої йому моральної шкоди, форм її прояву, розміру завданої моральної шкоди у 2500,00 грн., Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження саме такого розміру завданої моральної шкоди представником Позивача Суду не надано.

Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої Позивачу моральної шкоди, його представник в позовній заяві покликається на те, що внаслідок скоєння Відповідачем ДТП йому було завдано моральних страждань, протягом тривалого часу він не міг користуватися автомобілем за його призначенням, порушення його нормальних життєвих зв'язків, певним підривом престижу; Позивач витрачав власний час на усунення наслідків аварії, купуючи автозапчастини до автомобіля.

В той же час, доказів на підтвердження того, що моральна шкода, завдана Позивачу у ДТП 07 травня 2016 року, полягає у душевних стражданнях та інших її проявах, і розмір відшкодування такої шкоди становить саме 2500,00 грн., - представником Позивача Суду не надано.

Отже, враховуючи конкретні обставини спірних правовідносин, враховуючи висновки Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5914/16-п та Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5915/16-п, Суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача щодо відшкодування розміру моральної шкоди у 500,00 грн., оскільки вважає вказаний розмір адекватним способом відновлення порушеного немайнового права Позивача.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а стягненню з Відповідача підлягає сума завданої Позивачу матеріальної шкоди в розмірі 13 156,59; 2000,00 грн. витрат на оцінку вартості матеріального збитку, а також розмір відшкодування моральної шкоди у 500,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, стягненню з Відповідача підлягає сплачена Позивачем сума судового збору в розмірі 488,76 грн.

В позовній заяві представник Позивача також просить стягнути з Відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн.

На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу за Договором №033/16 про надання правової допомоги від 02 червня 2016 року, представником Позивача надано Суду квитанцію № 12 від 02 червня 2016 року про здійснення оплати за надання правової допомоги в сумі 4000,00 грн.

Враховуючи зазначене, а також факт часткового задоволення позовних вимог, Суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість клопотання представника Позивача про стягнення на користь Позивача витрат на правову допомогу, а саме - в сумі 3546,91 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 22, 23, 386, 1166, 1187, 1192, 1193 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 60, 61, 213-216 ЦПК України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 13 156,59 грн. на відшкодування завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000,00 грн. на відшкодування понесених витрат з визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю ОСОБА_2 внаслідок ДТП.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 500,00 грн. на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди.

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 488,76 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3546,91 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.