КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2407/16-ц
Провадження № 2/552/1109/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участі: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

11.05.2016 року позивач звернулась до Київського районного суду м.Полтави із позовною заявою про розподіл майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона в період з 02.07.2011 року по 11.07.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Вони мають дочку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. У період шлюбу , за спільні кошти вони придбали разом з відповідачем квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 33.8 кв.м., житловою площею 13.3 кв.м. Зазначала, що квартира придбана ними за 148 044 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу був оформлений на імя відповідача , а отже право власності на квартиру зареєстроване саме на відповідача, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки, квартира придбавалась ними у період шлюбу та за спільні кошти вона надавала нотаріально посвідчену згоду на придбання вказаної квартири. Відповідач не визнає її права на спірну квартиру, повністю розпоряджається квартирою, а вона навіть не має ключів від квартири та можливості користуватись належною їй частиною квартири. Вона сама виховує дочку та матеріально утримує її, відповідач практично не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, що стало підставою для стягнення з нього аліментів на утримання доньки на підставі рішення суду. Просила, визнати квартиру № 4 житловою площею 13.3 кв.м, загальною площею 33.8 кв.м., що знаходиться в будинку № 27 по вулиці Пирогова у м. Полтава спільною сумісною власністю сторін, визнати за нею право власності на 1/2 частинку квартири № 4 житловою площею 13.3 кв.м., загальною площею 33.8 кв.м., що знаходиться в будинку № 27 по вулиці Пирогова у м. Полтава та складається із житлової кімнати «3» площею 13.3 кв.м., кухні «2» площею 13.0 кв.м, коридору «1» площею 7.5 кв. та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у сумі 740 грн. 22 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, просили відмовити у повному обсязі. ОСОБА_2 пояснив, що спірна квартира є власністю його сім»ї, та його дідусь мав намір подарувати йому спірну квартиру, але він не погодився та вони оформили договір купівлі-продажу квартири. Він згоден сплатити позивачці половину вартості квартири, але після закриття провадження у справі у зв»язку із укладенням мирової угоди. Також заперечував проти задоволення позову і з тих підстав, що квартира однокімнатна, є неподільною, проживання в ній позивачки є неможливим, та з тих підстав, що позивач проживає разом з батьками , які надали їй житло для проживання.

Заслухавши позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, до повного задоволення позовних вимог.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 02.07.2011 року по 11.07.2014 року.

Вони мають дочку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

У період шлюбу , за спільні кошти сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 33.8 кв.м., житловою площею 13.3 кв.м. Квартира придбана ними за 148 044 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ( а.с.9-10).

Договір купівлі-продажу був оформлений на імя відповідача ОСОБА_2, а отже право власності на квартиру зареєстроване саме на відповідача, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16).

Оскільки, квартира придбавалась сторонами у період шлюбу та за спільні кошти, ОСОБА_1 надавала нотаріально посвідчену згоду на придбання вказаної квартири (а.с.11), з якою був ознайомлений відповідач та який не заперечував щодо того, що квартира придбається за їхні спільні сумісні кошти наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 не визнає права позивача на спірну квартиру, повністю розпоряджається квартирою, а ОСОБА_1 навіть не має ключів від квартири та можливості користуватись належною їй частиною квартири.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України спірна квартира є спільною сумісною власністю, та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 СК України позивач має право на половину спірної квартири.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення ч.4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідач не визнав позовні вимоги, але його пояснення з приводу відмови у задоволенні позовних вимог, а саме, що він згоден сплатити позивачеві половину вартості квартири після закриття провадження у справі у зв»язку з укладенням мирової угоди, свідчать про фактичне визнання тієї обставини, що квартира придбавалась сторонами за спільні кошти.

Більш того відповідач не оспорював договір купівлі-продажу квартири, не просив визнати спірну квартиру його особистою власністю та не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що спірна квартира є особистою власністю його сім»ї.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 740 грн. 22 коп. судових витрат.

Керуючись ст.60, 63,69, 70, 71 СК України, 10, 11, 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 житловою площею 13.3 кв.м., загальною площею 33.8 кв.м., яка складається із: кімнати «3» площею 13.3 кв.м, кухні «2» площею 13.0 кв.м, коридору «1» площею 7.5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 740 грн. 22 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Л.М. Васильєва