РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року справа № 525/860/15-ц

провадження № 2/542/26/16

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.,

при секретарі Нестеренко О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

07 липня 2015 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № РLXRRХ02950173 від 13 червня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 5916 грн.00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що відповідач порушує кредитні зобовязання та має станом на 03 червня 2015 року заборгованість у розмірі 27815 грн. 68 коп., з яких 2206 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом, 9418 грн. 75 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1135 грн. 84 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 13254 грн. 01 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1300 грн. 75 коп. штраф (процентна складова) позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

24 вересня 2015 року справу направлено до Новосанжарського районного суду Полтавської області за територіальною підсудністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечують. В судовому засіданні надали заперечення на позовну заяву від 02.03.2016 р. в якому просили застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та відмовити у позові, в звязку з цим.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд, приходить до наступних висновків.

У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 13.06.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № РLXRRХ02950173, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 5916 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 24 місяці по 13.06.2009 рік.

Згідно позовної заяви відповідач порушив умови договору і станом на 03.06.2015 року має заборгованість на загальну суму 27815 грн. 68 коп., яка складається з:

-2206 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом;

-9418 грн. 75 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом;

-1135 грн. 84 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-13254 грн. 01 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-1300 грн. 75 коп. штраф (процентна складова).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доказів погашення існуючої за вищевказаним кредитним договором заборгованості або її зменшення порівняно із розрахунками, наданими позивачем, на час розгляду справи судом відповідач не надав, не встановлено таких і в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці зазначав, що:

-«право на суд» та право на доступ до суду не є абсолютним воно може підлягати легітимним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом «строки давності» (п.п. 51-52 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»);

-«строки давності» полягають в законному праві правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»);

-«строки давності» слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (п. 137 рішення від 09.01.2013 року у справі «ОСОБА_4 проти України»).

Під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 256 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

В Постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-116 цс 13, від 19 листопада 2014 р. у справі № 6-160цс14, які відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами України, зроблені правові висновки за яким:

-у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу;

-несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за кредитним договором, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом ст. 264 ЦК України, з урахуванням ст.ст. 212-214 ЦПК України та з урахуванням ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 р. (справа № 6-18668 св 15) можна зробити висновок, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Відповідач не надав суду виписку з особистого рахунку ОСОБА_2 який би містив відомості про здійсненні платежі на погашення кредитної заборгованості. З урахуванням положень договору, з дня закінчення строку договору 13.06.2009 року настала для позичальника Подія Дефолту. З даної дати у банку виникло право на застосування способу захисту своїх прав.

Умовами п. 5.5 надання споживчого кредиту передбачений 5-річний строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки пені, штрафів. Проте з позовом до суду банк звернувся лише 07.07.2015 р.

Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідачем пропущено строк позовної давності, беручи до уваги те, що представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за не своєчасність виконання зобов'язання за договором слід відмовити, у зв'язку з спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 13, 15, 16, 252, 253, 256-260, 264, 266, 267, 525, 526, 530, 536, 614, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, ч. 4 ст. 338, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю, в звязку зі спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення - особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя(підпис)

З оригіналом вірно

Голова Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_5