№ 201/2858/16-ц
провадження 2-зз/201/89/16
УХВАЛА

08 червня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та ОСОБА_1, про визнання права спільної сумісної власності на майно та звільнення з під арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 29 лютого 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, треті особи: Жовтневий ВДВС ДМУЮ та ОСОБА_1, про визнання права спільної сумісної власності на майно та звільнення з під арешту майна.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду від 02 березня 2016 року вжито заходи забезпечення позову.

Представник третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 01 квітня 2016 року звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді від 02 березня 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року передавши питання про скасування заходів забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року позовну заяву задоволено.

Частиною 1 стаття 154 ЦПК України передбачено, що суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Заява про заміну способу забезпечення позову розглядається судом у строки, встановлені частиною другою статті 153 цього Кодексу. На заміну способу забезпечення позову за заявою відповідача потрібна згода позивача, за винятком випадку, визначеного частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

На підставі ч. 5 ст. 154 ЦПК України питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі,

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому з урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності цих осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши матеріали справи і заяви та оцінивши обставини справи, а також надані та добуті докази, суд вважає що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою судді Жовтневого районного суду від 02 березня 2016 року вжито заходи забезпечення позову. Вказана ухвала у встановленому законом порядку набрала законної сили, оскільки оскаржена не була.

Також слід звернути увагу, що зазначену ухвалу особою, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, було отримано (а. с. 30), але у встановленому законом порядку та строк до суду з заявою про її скасування остання не зверталася.

Згідно до ч. 1 ст. 67 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом.

Статтею 72 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ч. 3. ст. 73 ЦПК України одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заходи забезпечення позову були вжиті по справі, для забезпечення саме цього позову, та в межах заявлених вимог, оскільки позивачем подано позов про визнання права спільної сумісної власності на це майно і про зняття з нього арешту, тобто між сторонами виник спір з приводу вище вказаного майна, також встановлено, що державним виконавцем Жовтневого ВДВС ДМУЮ винесено постанову про арешт та розшук майна боржника та проводяться певні виконавчі дії з метою примусового виконання рішення суду, а тому є всі підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову останнє може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення цього суду, в звязку з тим, що спірний автомобіль у разі його розшуку буде примусово реалізований чи інше, крім того слід звернути увагу, що заходи забезпечення позову вжиті судом стосовно майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, тобто вони мають тимчасовий характер, також слід зазначити, що зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, є видом забезпечення позову, передбаченим ст. 152 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, крім того слід звернути увагу, що вище вказану заяву подано не належною особою, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України з такою заявою має право звернутися саме особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, однак зазначеною ухвалою заходи забезпечення позову були застосовані щодо відповідача ОСОБА_4, а саме стосовно майна, що йому належить та є предметом спору по цій справі, а не стосовно третьої особи ОСОБА_1, представник якого звернувся до суду з цією заявою чи майна, що йому належить. Крім того слід зазначити, що питання про заміну одного способу забезпечення позову іншим чи інші передбачені законом процесуальні дії не заявлено та з урахуванням вимог статті 11 ЦПК України суд не вправі вчиняти зазначені дії з власної ініціативи. На даний час рішення суду по справі не набрало законної сили, також судом не було відмовлено у задоволенні позову, постановлено ухвали про закриття провадження по справі чи залишення позову без розгляду, крім того інших передбачених законом підстав для скасування заходів забезпечення позову не має та не встановлено, а тому з урахуванням вищевикладеного не може суд прийняти до уваги можливі наполягання заявника та його представника на його заяві, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджено.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, суд приходить до висновку, що заява не обґрунтована, не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає, а тому суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 154, 168, 210, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та ОСОБА_1, про визнання права спільної сумісної власності на майно та звільнення з під арешту майна - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -