РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності, визнання договору купівлі-продажу нікчемним, витребування майна із чужого незаконного володіння, третя особа ОСОБА_8,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 23.10.2015р. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності, виданою на ОСОБА_7 від 22.04.2014р., визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17.05.2014 року нікчемним, та витребування майна - вказаної квартири від ОСОБА_5

В обґрунтування позову зазначено, що у квітні-травні 2014 року його знайома ОСОБА_9 запропонувала здати належну йому квартиру АДРЕСА_1 в оренду партії "Удар", за її твердженням ця партія допомагає біженцям із Криму знаходити притулок - надає їм в оренду квартири для тимчасового проживання. На прохання ОСОБА_9 він передав їй свій паспорт, як вона вказала, для оформлення рахунку, щоб перераховувати орендну плату, та ключі від квартири. У червні 2014 року при зверененні за обміном абоненських книжок до Миколаївської теплоелектроцентралі, дізнався, що квартира зареєстрована на відповідача ОСОБА_5, після цього звернувся до правоохоронних органів. Під час кримінального провадження йому стало відомо, що нотаріус ОСОБА_3 22.04.2014 року посвідчила довіреність від імені позивача, відповідно до якої він нібито уповноважив ОСОБА_7 продати свою квартиру. На підставі цієї довіреності нотаріус ОСОБА_8 видала дублікат договору купівлі-продажу квартири від 21.06.2002 року ОСОБА_7, за яким нотаріус ОСОБА_3 17.05.2014 року посвідчила договір купівлі-продажу спірної квартири покупцю ОСОБА_5

Однак, довіреність на ім'я ОСОБА_7 він не підписував та відповідно не надавав йому повноважень розпоряджатись квартирою.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник вказали, що не згодні із позовом, так як позивач не надав доказів на підтвердженнчя своїх доводів. Так, позивач неточно та непослідовно зазначає про те, коли дізнався про продаж квартири, то у травні, то у червні 2014 року. Фактично відповідач 22-23 травня 2014 року особисто під час зустрічі з позивачем повідомив його, що квартира належить відповідачу, при цьому позивач будь-яких дій не вчинив, пояснивши це відсутністю у нього документів. Лише коли про продаж квартири стало відомо матері позивача у липні 2014 року, позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів. Також позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо здачі квартири в оренду через ОСОБА_9

Квартира при передачі в оренду має бути придатною для проживання, однак, на час купівлі-продажу кварира не відповідала елементарним санітарним та гігієнічним нормам, були відсутні меблі, газова плита, зіпсований водопровід, ванна та унітаз не функціонували, відповідачем були повністю замінені сантехнічні комунікації. Крім того, у наданих позивачем розрахункових книжках зазначені показники, які не відповідають дійсним показникам з газопостачання, що свідчить про неспоживання природного газу у квартирі тривалий час. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що передав ОСОБА_9 лише паспорт та ключі. Вважають, що всі документи в тому числі правовстановлюючі на квартиру зберігались у матері позивача, оскільки остання знала схильність позивача до розпорядження своєю квартирою, що насправді мало місце волевиявлення позивача на відчуження квартири, і він навмисно змінив почерк при підписанні доручення. Також вилучення нотаріальних документів у нотаріуса ОСОБА_3 здійснено з порушенням процесуальних норм, а призначення експертизи проведено слідчим без повного та об'єктивного досудового розслідування, а висновок почеркознавчої експертизи не є належним доказом по справі.

На підставі викладеного, просять відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3, та її представник вказали, що не згодні із позовом, так як позивач особисто у присутності ОСОБА_3 підписував довіреність на ім'я ОСОБА_7, при цьому зазначив, що він виїжджає до Росії на заробітки, а правовстановлюючий документ на квартиру втрачено, тому у довіреності окремо було вказано про право отримати дублікат втраченого документа. В подальшому на підставі наданої довіреності на ОСОБА_7, було укладено договір купівлі-продажу квартири. Вважають, що у позивача було волевиявлення на продаж належного майна, а при підписанні довіреності позивач умисно спотворив почерк. Про вказане свідчать ті обставини, що позивач лише у липні 2014 року звернувся до правоохоронних органів із заявою, квартира знаходилась у непридатному для проживання стані, тому не могла бути передана в оренду.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялвся належнимчином, через засоби масової інформації, про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти позову не надав.

Третя особа ОСОБА_8 про час та місце розгляду спраив повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Суд, вислухавши сторони, в тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, допитаних як свідків відповідно до ст. 184 ЦПК України, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, перевіривши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2002 року ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_2 /а.с. 13/.

Згідно довіреності серії ВТТ № 879139, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 22 квітня 2014 року, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси з питань продажу квартири АДРЕСА_2 /а.с. 8/.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 13.08.2015р. №760, підпис від імені ОСОБА_1 у графі "Підпис" в довіреності серії ВТТ № 879139 від 22.04.2014 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. Рукописні записи "Комаров Володимир Дмитрович" у графі "Підпис" в довіреності серії ВТТ № 879139 від 22.04.2014 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою /а.с. 14-19/.

17.05.2014р. ОСОБА_7, діючи за довіреністю від імені ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі за №212, продав вказану квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5, що було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 /а.с. 5-6/.

Допитаний у судовому засіданні як свідок відповідно до ст. 184 ЦПК України, позивач вказав, що у квітні-травні 2014 року його знайома, яку він знав, як ОСОБА_9 запропонувала здати належну йому квартиру АДРЕСА_1 в оренду партії "Удар" для подальшого надання для тимчасового проживання біженцям із Криму. На прохання ОСОБА_9 він передав їй свій паспорт, як вона вказала, для оформлення рахунку, щоб перераховувати орендну плату, та ключі від квартири. Від сусідки у кінці травня він дізнався, що в квартирі поміняли вхідні двері, коли прийшов у квартиру, ОСОБА_5 повідомив його, що він новий власник квартири та мав надати йому копію договору купівлі-продажу. Після цього вони не зустрічались. До правоохоронних органів він не звертався, так як його паспорт було втрачено - він залишився у ОСОБА_9. У червні 2014 року при зверененні за обміном абоненських книжок до Миколаївської теплоелектроцентралі, його мати дізналась, що квартира зареєстрована на відповідача ОСОБА_5, після цього він звернувся до правоохоронних органів. Під час кримінального провадження йому стало відомо, що нотаріус ОСОБА_3 22.04.2014 року посвідчила довіреність від імені позивача, відповідно до якої він нібито уповноважив ОСОБА_7 продати свою квартиру. На підставі цієї довіреності нотаріус ОСОБА_8 видала дублікат договору купівлі-продажу квартири від 21.06.2002 року ОСОБА_7, за яким нотаріус ОСОБА_3 17.05.2014 року посвідчила договір купівлі-продажу спірної квартири покупцю ОСОБА_5 Однак, ОСОБА_7 він не знає, довіреність на ім'я ОСОБА_7 він не підписував та відповідно не надавав йому повноважень розпоряджатись квартирою.

Допитана у судовому засіданні як свідок відповідно до ст. 184 ЦПК України, відповідач ОСОБА_3 вказала, що позивач особисто приходив до неї із ОСОБА_7 консультуватись з приводу продажу квартири, пояснив, що він виїжджає до Росії на заробітки, а правовстановлюючий документ на квартиру втрачено, тому у довіреності окремо було вказано про право отримати дублікат втраченого документа. ОСОБА_1 особисто підписував довіреність у її присутності. В подальшому на підставі наданої довіреності на ОСОБА_7, було укладено договір купівлі-продажу квартиру. Пізніше у червні 2014 року до неї приходив ОСОБА_1 із матір'ю, залишив запит щодо оформленої довіреності, але оскільки у нього не було паспорту, у наданні відповіді вона йому відмовила.

Допитані в судовому засіданні свідки показали наступне:

ОСОБА_10 зазначила, що вона є матір'ю позивача, пояснила, що всі книжки по оплаті комунальних послуг за квартиру сина, знаходяться у неї, вона одночасно сплачує комунальні послуги за свою квартиру та квартиру сина. Коли сплачувала комунальні послуги у червні 2014 року, дізналась, що змінився власник квартири, вона поввідомила про це сина, він пояснив, що у травні 2014 року він здав квартиру в оренду. Після того, як з'ясувалось, що квартира продана, вони звернулись до правоохоронних органів щодо вчинення стосовно сина шахрайських дій. Коли вона відвідувала квартиру востаннє - у грудні 2013 року, квартира знаходилась у задововільному стані, придатному для проживання. При цьому пояснила, що син в основному проживав у них на дачі.

ОСОБА_11 зазначив, що він за договором із ОСОБА_5 на початку літа 2014 року здійснював ремонтні роботи у квартирі по вул.Обсерваторній, квартира була у непридатному для проживання стані, був відсутній водопровід, забита каналізація, колонка знаходилась у розібраному стані. За його враженнями, у квартирі не проживали понад місяць - два.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9, судам відповіднодо ст. 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встанволена законом (ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч.1 ст. 224 ЦК України тощо), та сопорювані - якщо їх недійсність прямо не встанволена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст. 222, ч.2 ст.223, ч.1 ст. 225 ЦК України тощо).

Згідно з ст.ст.215, 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статті 237, 244 ЦК України визначають, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Як передбачено ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України визначено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом встановлено, що 17 травня 2014 року ОСОБА_7 на підставі довіреності на його ім'я, виданої від імені ОСОБА_1, але не за його волею, про що свідчить висновок судово-почеркознавчої експертизи №760 від 13.08.2015 р., уклав з ОСОБА_12 договір купівлі-продажу належної позивачу квартири АДРЕСА_3 у м.миколаєві.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений 17 травня 2014 року між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу належної позивачу квартири є недійсним, оскільки спірна квартира була продана ОСОБА_13 за відсутності у нього належних на це повноважень, оскільки ОСОБА_1 не видавав йому довіреності на вчинення дій, пов'язаних з реалізацією належного йому нерухомого майна.

За такого, виходячи з положень ст.388 ЦК України, суд вважає вимоги щодо витребування спірної квартири у ОСОБА_5 обґрунтованими, оскільки вона вибула з володіння ОСОБА_14 не з його волі іншим шляхом.

Доводи відповідачів про те, що мало місце воловиявлення позивача на відчуження квартири, так як нотаріус ОСОБА_3 підтвердила, що він особисто був при посвідченні довіреності, а підпис у довіреності змінено навмисно є необґрунтованими, та спростовуються висновком почеркознавчої експертизи, згідно якого підпис у довіреності виконано не ОСОБА_1, а іншою особою. Вказаний висновок експерта є належним та допустимим доказом, експертиза проведена в рамках кримінального провадження, експерта пропереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Доводи відповідачів, що квартира знаходилась у непридатному для проживання стані, не має значення для розгляду даної справи, крім того, спростовуються ОСОБА_5, який у договорі купівлі-продажу від 17.05.2014 року у п.10 стверджував, що відчужувана нерухомість знаходиться у стані повністю придатному для використання її за цільовим призначенням. Показання свідка ОСОБА_11 суд не бере до уваги, оскільки вказаний свідок потрапив до квартири через деякий час після укладення договору купівлі-продажу, та не може зазначити про стан квартири саме станом на час придбання.

Щодо обставин укладення договору оренди позивача із ОСОБА_9, вони не є предметом розгляду даного спору, та значення для розгляду даної справи по суті не мають.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов є обгрунтований, довіреність видана на ОСОБА_7, посвідчену нотаріусом ОСОБА_3 від 22.04.2014 року, зареєстрована в реєстрі за № 176, є недійсною, оскільки не була підписана ОСОБА_1, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений ОСОБА_7 від імені ОСОБА_1 із ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 17.05.2014 року, підлягає визнанню недійсним, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки відсутнє волевиявлення ОСОБА_1

Відповідно до ст. 388 ЦК України, слід витребування від ОСОБА_5, як добросовісного набувача, квартиру АДРЕСА_2, передавши її у володіння позивача.

Судові витрати, сплачені позивачем підлягають стягненню із відповідачів по 487,20 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 30, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.16, 215, 228, 237, 244, 388 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності, визнання договору купівлі-продажу нікчемним, витребування майна із чужого незаконного володіння, третя особа ОСОБА_8, задовольнити частково.

Визнати довіреність видану на ОСОБА_7, посвідчену нотаріусом ОСОБА_3 від 22.04.2014 року, зареєстровану в реєстрі за № 176, недійсною.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений ОСОБА_7 від імені ОСОБА_1 із ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 17.05.2014 року, недійсним.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, передавши її у володіння ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі по 487,20 грн. з кожного.

В задоволенні решти частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О.В.Мамаєва