Справа № 462/944/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2435/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника ПАТ «Львівобленерго» Кабаль К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" про стягнення 7085.00 грн. майнової шкоди, 2500.00 грн. моральної шкоди та 2000.00 грн. витрат на правову допомогу.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог, оскільки з показів свідків та наданих позивачем документів встановлено, що саме після виконання працівниками відповідача, 28.07.2014 року, робіт на електроопорі, до якої підключено житловий будинок позивача, в будинок було подано напругу 380 Вт, внаслідок перенапруги перегоріли електроприлади, чим завдано шкоду майну. Дане відхилення показника електричної напруги було усунуто самими працівниками ПАТ "Львівобленерго" 30.07.2014 року, після повторного їх виклику, при цьому усі роботи, в тому числі ремонтні роботи, проводились на електроопорі, а не в будинку позивача, що підтверджує вину відповідача. Також апелянт зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги акт виявлення причин несправності обладнання, виконаний СПД ОСОБА_5, оскільки такий не є висновком експерта і не грунтується на нормах законодавства, проте відповідно до ст. 145 ЦПК України законом не заборонено для доведення причин та розміру завданої майнової шкоди використовувати не висновок експерта, а інші засоби доказування, зокрема, документи та покази свідків. Крім цього апелянт зазначає, що внаслідок дій працівників відповідача, йому завдано переживання, незручності, порушення звичайного ритму життя, він зазнав психологічного стресу, як власник житлового будинку, змушений був прилаштовуватись до ситуації, яка склалась з вини працівників ПАТ "Львівобленерго", з»ясовувати причини поломки, відновити нормальний життєвий цикл свого будинку, змушений був брати відгули на роботі та займатись вирішенням проблем завданих відповідачем, а також нести моральний дискомфорт разом із членами своєї сім"ї у зв"язку із ситуацією яка слалась з прямої вини працівників РЕМ - 5 Залізничного району м. Львова. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ «Львівобленерго» Сидорака О.І. - Чехрія О.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Стаття 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. (ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК).

Відносини між сторонами регулюються нормами ст. 714 ЦК України та ст. 24 - 27 Закону України «Про електроенергетику», п. п. 43, 45, 47, 49- 53 Правил користування електричною енергією для населення.

Відповідно до вказаних норм закону, що визначають права, обов'язки та відповідальність учасників спірних правовідносин, споживач має право на отримання електроенергії, якісні характеристики якої визначені державними стандартами та на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, а енергопостачальник зобов'язаний забезпечувати надійне та безперервне постачання електричної енергії згідно з умовами договору. У випадку порушення умов договору, зокрема, у разі відпуску електроенергії, параметри якої знаходяться поза межами показників, зазначених у договорі, чи надання послуг, що за якістю не відповідають вимогам нормативно - технічних документів, енергопостачальник несе відповідальність згідно з законодавством та договором, у тому числі і за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством.

Енергопостачальник не несе відповідальності за тимчасове припинення постачання електричної енергії, постачання електричної енергії, параметри якості якої не відповідають показникам, зазначеним у договорі, або за шкоду, заподіяну споживачу, якщо доведе, що вони виникли не з його вини, а внаслідок дії обставин непереборної сили або з вини споживача (п.47 Правил користування електричною енергією для населення).

При вирішенні питання про те, чи мало місце порушення енергопостачальником умов договору і постачання електроенергії неналежної якості, параметри якої не відповідають нормативно - технічним вимогам, наявність вини енергопостачальника в заподіянні шкоди майну споживача, насамперед потрібно встановити причини виходу з ладу електроприладів та наявність причинного зв'язку між діями енергопостачальника щодо постачання електроенергії неналежної якості й пошкодження електроприладів та дотримання порядку оформлення порушення умов договору, передбаченого п. п. 49 - 51 Правил користування електричною енергією для населення.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2014 року ПАТ «Львівобленерго» надавав ОСОБА_8, що проживає у АДРЕСА_1 послуги, а саме виконував власними силами та з матеріалів замовника монтажні роботи.

З акту виявлення причин несправності обладнання СПД «ОСОБА_5.» від 04.08.2014 року, вбачається, що 29 липня 2014 року у будинку АДРЕСА_2 в розетках житлового будинку згідно замірів електротестеру напруга становила 380 Вт, «нуль» в мережі не виявлено. Внаслідок неналежного закріплення працівниками РЕМу електрообладнання, виявились несправними: стабілізатор напруги Luxeon WDS-10000 Servo, відеореєстратор DVR040HF-А, жорсткий диск 500 Gb, 7200,WD CВ, сирена сигналізації SL-200.

Вартість пошкодженого майна становить 7085.50 грн., з яких: вартість ремонту та заміни комплектуючих системи відеоспостереження та системи охоронної сигналізації становить 1200.00 грн., вартість комплектуючих та витратних матеріалів становить 5885 грн., що підтверджується актом №4-08.1 здачі - приймання робіт (надання послуг) від 04.08.2014 року, складеним виконавцем «ПП «ОСОБА_5.» та ОСОБА_2

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди, суд виходив з того, що наданий позивачем акт, складений 04.08.2014 року, у якому зазначено причину пошкодження електроприладів в житловому будинку АДРЕСА_2 (стрибок напруги до 380 Вт), не відповідає вимогам Правил користування електричною енергією для населення, у зв'язку з чим не може бути належним доказом у справі. Жодним іншим доказом не підтверджується те, що пошкодження майна сталося саме внаслідок перепаду напруги, яка становила 380 Вт замість 220 Вт.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що акт був складений у довільній формі, та підписаний п»ятьма особами, як це передбачено п. 50 ПКЕЕН, у зв'язку з тим, що представник енергопостачальника не прибув протягом 3 днів, а тому він є належно складеним та повинен бути прийнятий судом першої інстанції, як доказ.

Відповідно до п. 49 ПКЕЕН у разі порушення енергопостачальником умов договору споживач викликає представника енергопостачальника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються терміни, види, відхилення показників з надання послуг тощо, згідно з формою типового акта-претензії наведено у додатку 2 ПКЕЕН.

Згідно з п. 50 ПКЕЕН акт-претензія складається споживачем та представником енергопостачальника і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника енергопостачальника протягом 3 днів з дня звернення у містах або 7 днів - у сільській місцевості споживач має право скласти акт-претензію у довільній формі.

Зі змісту акту виявлення причин несправності обладнання, складеного 04.08.2014 року, вбачається, що причиною пошкодження електроприладів, їх перегоряння, є перепад напруги, яка постачалася до житлового будинку АДРЕСА_2, а перепад напруги стався з вини працівників РЕМ, які належним чином не закріпили електрообладнання, яке вони монтували 28.07.2014 року та через несправність електрозажимів, про що повідомили членів комісії працівники РЕМу.

На думку колегії суддів такий висновок комісії ґрунтується на припущеннях, оскільки до такого висновку комісія дійшла на підставі повідомлення працівників РЕМу, які проводили ремонтні роботи на електроопорі. Несправність електрозажимів на опорі, до якої підключено житловий будинок АДРЕСА_2, внаслідок чого стався перепад напруги, що постачалася до житлового будинку, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання апелянта на те, що причиною пошкодження електроприладів є стрибок напруги, що стався в результаті несправності електрозажимів на опорі, неналежного кріплення електрообладнання, яке вони монтували 28.07.2014 року, про що йому повідомили працівники Залізничного РЕМ, оскільки такі їх твердження є голослівними та не підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що належним доказом, як щодо причин пошкодження електричних приладів, так і щодо причин перепаду напруги з 220 Вт до 380Вт можуть бути відповідні заміри та дослідження стану електричної мережі, які повинні проводитись компетентними особами та органами, що мають необхідний обсяг знань, освіту та кваліфікацію в галузі електроенергетики та відображення їх в акті- претензії, складеного у відповідності до п. п. 49-51 ПКЕЕН.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що акт виявлення причин несправності обладнання від 04.08.2014 року, складений в присутності ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, не є належним доказом, що встановлює причини пошкодження електроприладів та не може підтверджувати, що цією причиною був саме перепад напруги в мережі, оскільки висновки у ньому ґрунтуються на припущеннях.

Твердження членів комісії, які підписали акт виявлення причин несправності обладнання від 04.08.2014 року, виходячи зі змісту вказаного акту, носить характер припущення та не може бути прийнятий як доказ, згідно з приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України, за якими доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки енергопостачальник не несе відповідальності за шкоду, заподіяну споживачу, якщо доведе, що вона виникла не з його вини або з вини споживача, встановлення причин перегоряння електроприладів та їх зв'язок із діями працівників відповідача, встановлення вини відповідача, є обов'язковою передумовою покладення обов'язку з відшкодування збитків на відповідача.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в їх сукупності, прийшов до вірного висновку про відсутність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди внаслідок перегоряння електроприладів, та, як наслідок, відмови у стягненні з ПАТ «Львівобленерго» на користь ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених у ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. За ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участі ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначені позивачем у позовній заяві, в акті виявлення причин несправності обладнання від 04.08.2014 року, електроприлади, які були пошкоджені, як зазначено в акті внаслідок перепаду напруги, належать саме йому, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належності на праві власності саме ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_2, а витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2013 року власником цього житлового будинку є ОСОБА_13, відстуні докази реєстрації чи проживання позивача в цьому житловому будинку, а його твердження про перебування у шлюбі з ОСОБА_13 не підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу.

За таких обставин колегія судів вважає недоведеним факт порушення ПАТ «Львівобленерго» прав саме позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить відшкодувати моральну шкоду, завдану пошкодженням електроприладів, яке сталося, як вважає позивач, з вини працівників відповідача.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено вини відповідача у завданні позивачу майнової шкоди внаслідок пошкодження електроприладів, не підлягають до задоволення і позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача 2500.00 грн. моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Відтак, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції з врахуванням положень ч.1 ст. 303 в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.