У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про виділ в натурі частки зі спільного майна; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виділ в натурі частки зі спільного майна, за касаційними скаргами ОСОБА_7, ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 10 січня 2011 року вона є власником 1/4 частки нежитлової будівлі літ. И-2, загальною площею 273,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Власником 1/2 частини вказаної будівлі є ОСОБА_4, а іншої 1/4 частини - ОСОБА_6

Між нею та відповідачами виникають суперечки з приводу користування належним їм на праві спільної часткової власності нерухомим майном, тому вона просила суд виділити їй в натурі відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2011 року наступні приміщення: 3 - кабінет, 4 - частина коридора, 5 та 6 - торговельні приміщення, 8 - санвузол, які знаходяться на першому поверсі будівлі.

У липні 2012 року ОСОБА_4, а в жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічними позовними заявами, посилаючись на те, що вони є власниками відповідно 1/2 та 1/4 частин нежитлової будівлі АДРЕСА_1, тому на підставі ст. 364 ЦК України також просили виділити їм в натурі частки вказаного нерухомого майна.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 липня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: виділено їй 1/4 частки загальною площею 67,75 кв. м у будівлі літ. И-2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме: приміщення: 3 - кабінет площею 12,8 кв. м, приміщення 4 - частина коридора 2,35 кв. м, приміщення 5 - торговельне приміщення площею 26,2 кв. м, приміщення 6 - торговельне приміщення - 19,6 кв. м, приміщення 8 - санвузол площею 6,8 кв. м.

Для здійснення запропонованого варіанта виділу необхідно провести наступне переобладнання: закласти дверний отвір між приміщеннями 9 та 5; демонтувати дверний блок, закласти дверний отвір між приміщеннями 4 та 3; встановити перегородку у приміщенні 4, улаштувавши приміщення: комора площею 2,35 кв. м, коридор площею 3,75 кв. м. Мережі електропостачання, водопостачання, каналізації та опалення залишити у спільному володінні.

Встановити ОСОБА_3 прилади для ведення відокремленого обліку енергоносіїв, гарячої і холодної води, каналізації, опалення або заключити договір про сплату 1/4 частини від нарахувань комунальних служб. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у долевому порядку на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3 055 грн 84 коп., по 1 527 грн 92 коп. з кожного.

Справа неодноразово переглядалася в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 липня 2013 року залишено без змін.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_7, ОСОБА_4 просять скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_3 слід виділити в натурі певні приміщення на першому поверсі з окремим виходом відповідно до її ідеальної частки та залишити інші приміщення у спільній частковій власності ОСОБА_4 і ОСОБА_6, оскільки такий виділ відповідає вимогам закону та не порушує права й інтереси інших співвласників спірного нерухомого майна.

Апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції та, враховуючи висновки судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2011 року № 2566 та висновки додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 17 квітня 2013 року № 12596, залишив судове рішення без змін.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що нежитлова будівля літ. И-2, площею 273,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

ОСОБА_4 належить 1/2 частки, з яких 1/4 частки - на підставі свідоцтва про право власності від 27 березня 2003 року, виданого Червонозаводською районною радою м. Харкова, та 1/4 частки - на підставі договору дарування від 23 березня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_4, ОСОБА_6 належить 1/4 частки будівлі на підставі свідоцтва про право власності від 27 березня 2003 року, ОСОБА_3 належить 1/4 частки спірної будівлі на підставі договору дарування від 10 січня 2011 року.

4 липня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування, за умовами якого остання прийняла у власність 1/8 частки від належної ОСОБА_4 частки нежитлової будівлі АДРЕСА_1.

За таких обставин співвласниками спірної будівлі є ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із висновків судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2011 року № 2566 та висновків додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 17 квітня 2013 року № 12596, проведених Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Апеляційним судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза, у висновку якої від 29 серпня 2014 року № 2-1134/11 зазначено, що надати варіанти поділу та виділу часток спірної нежитлової будівлі не надається можливим.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 363, 367 ЦК України, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Виділяючи ОСОБА_3 1/4 частки спірної нежитлової будівлі, та залишаючи 3/4 частки у спільному користуванні співвласників, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для такого виділу, оскільки не встановив та не зазначив, які частині спірної нежитлової будівлі із зазначенням відповідних приміщень слід виділити іншим співвласниками будівлі - ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Таким чином, висновок суду про часткове задоволення позову із виділенням лише ОСОБА_3 1/4 частини спірної нежитлової будівлі, без зазначення відповідних висновків щодо решти будівлі, є передчасним.

Крім того, поділ спірної будівлі за висновками № № 2566 та 12596 проведено без урахування частки ОСОБА_7, яка була залучена до участі у справі при новому апеляційному перегляді, а тому такі висновки експертизи не є належними та допустимими доказами.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційних скарг із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана