У Х В А Л А

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до департаменту охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації, вищого навчального комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти», управління майном спільної власності Львівської обласної ради, треті особи: трудовий колектив вищого навчального комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти», Львівська обласна рада, про скасування наказу, поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 22 травня 2014 року № 13-П про звільнення ОСОБА_4 з посади директора ВНКЗ «Львівський медичний коледж післядипломної освіти» та поновлено його на посаді з 22 травня 2014 року. Додатковим рішенням цього ж суду рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 4 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього суду скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема частини 3 статті 21, пункту 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України та пункту 20 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року, 1 липня 2015 року, 2 березня 2016 року та постанову Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції виходив з того, що позивач був призначений на посаду директора навчального закладу із визначенням строку перебування на ній, зокрема строком на п'ять років, що свідчить про фактичне укладення з ним строкового трудового договору. А тому, його звільнення по закінченню цього строку є правомірним і таким, що проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), і немає підстав вважати, що він працював на умовах трудового договору без визначення строку.

У справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року яка надана як приклад неоднакового застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, суд відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог в частині поновлення на роботі, виходив з того, що чинною постановою Президії НАН України №125 «Про затвердження директорів наукових установ НАН України» було затверджено позивача на посаді строком на 5 років.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

У справі, постанова Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 року, яка надана заявником як приклади, судом розглянуто позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень.

Отже, у справах інші підстави позову, предмет спору, зміст позовних вимог та фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Разом з тим, надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року, 2 березня 2016 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення апеляційної інстанції та передав справу на новий судовий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до департаменту охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації, вищого навчального комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти», управління майном спільної власності Львівської обласної ради, треті особи: трудовий колектив вищого навчального комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти», Львівська обласна рада, про скасування наказу, поновлення на роботі до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
А.Г. Ярема