Справа № 329/185/16-ц
УХВАЛА

01 березня 2016 р смт Чернігівка

Суддя Чернігівського районного суду Запорізької області Глянь С.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення ненарахованої та невиплаченої індексації до заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2016 року заявник звернувся до суду з вищезазначеною заявою, в якій зазначає, що з 01.11.2013 року по 02.06.2015 року працювала на посаді медочної сестри з фізіотерапії на 0,5 ставки по переводу в Комунальній установі «Чернігівська районна лікарня» Чернігівської районної ради Запорізької області. За вказаний період роботи працедавець не нараховував та не виплачував завнику індексацію по заробітній платі за весь період роботи в указаній установі.

Враховуючи зазначене, заявник просить суд видати судовий наказ про стягнення ненарахованої та невиплаченої індексації до заробітної плати.

Проте, відповідно до вимог ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі якщо: заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу.

Згідно норм ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Нормами пункту 1 частини 1 статті 96 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Тобто, новела статті 96 ЦПК передбачає виключний перелік вимог за якими може бути видано судовий наказ.

Однак, як вбачається зі змісту заяви та зазначених вимог, заявник просить суд видати судовий наказ щодо стягнення ненарахованої та невиплаченої індексації до зарбітної плати.

Проте, як зазначено вище, нормами ст. 96 ЦПК України не передбачено видачі судового наказу з даних правовідносин, так як в даному випадку вбачається спір про право.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу.

Викладене також узгоджується із позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», яка закріплена у п. 8 постанови № 14 від 23 грудня 2011 року, з якої вбачається, що перелік вимог, визначених частиною першою статті 96 ЦПК, які можуть розглядатися в порядку наказного провадження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Також, відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу допускається з підстав, наведених у частині третій та абзаці 4 частини шостої статті 100 ЦПК

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 ставить вимоги про видачу судового наказу щодо стягнення ненарахованої та невиплаченої індексації до заробітної плати, що не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, вважаю, що дана заява не може бути прийнята судом до розгляду.

Керуючись ст.ст. 11, 96, 98, ч. 7 ст. 100 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення ненарахованої та невиплаченої індексації до заробітної плати.

Розяснити заявнику, що він має право звернутися зі своїми вимогами в позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С.І. Глянь