САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2154/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради та Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа: КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що згідно до контрольного талону до ордеру №4623 від 12 листопада 1968 року, виданого Виконавчим комітетом Придніпровської міської Ради депутатів трудящих, ОСОБА_4, як основний квартиронаймач отримав по ущільненню 2 кімнати у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 (на даний час Роторна) у м. Дніпропетровську для його проживання та проживання його сімї ОСОБА_5 (його матір), ОСОБА_6 (його брат) та позивачки ОСОБА_1 Третя кімната цієї ж трикімнатної квартири була надана для проживання ОСОБА_7 На даний час у квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (зареєстрована у квартирі з 01.10.1973 року), її чоловік ОСОБА_2 (зареєстрований у квартирі з 19.05.2006 року), її донька ОСОБА_3 (зареєстрована у квартирі з 06.01.1983 року). Позивачка ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня її отримання її батьком, ОСОБА_4, а з реєстрацією вже більше сорока років, а її чоловік ОСОБА_2 вже майже десять років та донька ОСОБА_3 більше тридцяти років. Після смерті 28.04.1995 року ОСОБА_7 квартиронаймача по ущільненню третьої кімнати вищезазначеної квартири АДРЕСА_2, ніяких вимог щодо цієї кімнати вже протягом більше ніж 20 років предявлено не було. Таким чином, сімя у складі: ОСОБА_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично з моменту смерті 28.04.1995 року ОСОБА_7 та по сьогодення займає всю житлову площу квартири, сплачують за неї комунальні послуги. Ніяких претензій або прав щодо даної житлової площі, яку займала померла предявлено не було. Іншого житла у позивачів не має. Позивачі просили ухвалити рішення, яким визнати за ними право користування кімнатою в квартирі АДРЕСА_3, що перебувала у користуванні ОСОБА_7, померлої 28.04.1995 року та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 право користування всією квартирою №4 у будинку №18 по вул. Роторній у м. Дніпропетровську та змінити умови найму житлового приміщення.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що коли позивачі працювали на станції їм був наданий ордер на 2 кімнати у трикімнатній квартирі АДРЕСА_4, а одна кімната давалася для проживання ОСОБА_7, яка померла 28.04.1995 року. Ніяких претензій або прав щодо даної житлової площі, яку займала померла предявлено не було.

Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що позовні вимоги заявлені безпідставно, оскільки позивачами не надана відмова органу приватизації, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи

Вислухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що згідно контрольного талону до ордеру №4623 від 12 листопада 1968 року, виданого Виконавчим комітетом Придніпровської міської Ради депутатів трудящих, ОСОБА_4 батько позивача ОСОБА_1, як основний квартиронаймач отримав по ущільненню 2 кімнати у трикімнатній квартирі АДРЕСА_5 (на даний час Роторна) у м. Дніпропетровську для його проживання та проживання його сімї ОСОБА_5 (мати позивача), ОСОБА_6 (брат позивача) та позивача ОСОБА_1М.(а.с. 4).

Третя кімната цієї ж трикімнатної квартири була надана для проживання ОСОБА_7, яка є матірю позивача ОСОБА_1 (а.с.37-38).

ОСОБА_7 померла 28.04.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №014312, актовий запис №557 (а.с.6).

На даний час у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1 з 01.10.1973 року, її чоловік ОСОБА_2 з 19.05.2006 року та її донька ОСОБА_3 з 06.01.1983 року, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї №638 від 10.03.2016 року, виданою КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради (а.с.7).

Позивачі сплачують всі комунальні послуги, що підтверджується довідкою №638 від 10.03.2016 року (а.с. 16).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 65 ЖК України встановлено, що наймач може в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.15 постанови №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі у встановленому законом порядку вселилися до квартири АДРЕСА_6, проживають там протягом тривалого часу, ведуть спільне господарство, у звязку з чим у відповідності до ст.65 ЖК України набули права користування жилим приміщенням у всій вказаній квартирі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 63-65 ЖК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право користування всією квартирою №4 у будинку №18 по вул. Роторній у місті Дніпропетровську.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев