У х в а л а

іменем україни

1 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Маляренка А.В.,

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватні нотаріуси Херсонського міського нотаріального округу Голодюк Оксана Михайлівна, Ноздрачова Тетяна Едуардівна, реєстраційна служба Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, ОСОБА_8, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору іпотеки, за касаційними скаргами приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Голодюк Оксани Михайлівни та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору іпотеки.

Позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 14 березня 1999 року вона є власником жилого будинку АДРЕСА_1, проте, за час перебування за межами України, їй стало відомо, що ОСОБА_4 від її імені на підставі підробленої довіреності, яку вона не видавала, відчужив вказаний будинок ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, який у свою чергу передав спірний будинок в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк», у зв'язку із чим її незаконно було позбавлено права власності на спірну нерухомість.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність на ім'я ОСОБА_4, посвідчену 26 червня 2008 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М., зареєстровану в реєстрі за № 258.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений 4 липня 2008 року між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 1726.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на жилий будинок АДРЕСА_1.

Зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності за ОСОБА_3 на жилий будинок АДРЕСА_1.

Визнано недійсним іпотечний договір № 02-23-Ф081006П-1409, укладений 13 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5

Скасовано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстрацію обтяження іпотекою жилого будинку № 66-б по

вул. Садовій у смт Комишанах у м. Херсоні та знято заборону на його відчуження.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ГолодюкО.М. просить рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 рокускасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

ПАТ «Укрсоцбанк» у поданій касаційній скарзі також ставить питання про скасування рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від

29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від

22 липня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, і передати справу на новий судовий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності та підставності позовних вимог, оскільки позивач не підписувала оскаржувану довіреність на розпорядження належним їй на праві власності майном та, відповідно, не мала вільного волевиявлення на відчуження спірного будинку.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 14 березня 1999 року належав жилий будинок АДРЕСА_1. Вказане свідоцтво було зареєстровано в Херсонському міському бюро технічної інвентаризації 30 травня 2008 року.

26 червня 2008 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М. посвідчено довіреність від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4, якою позивач наділила відповідача повноваженнями управляти та розпоряджатися усім належним їй майном.

4 липня 2008 року ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, уклав із ОСОБА_5 договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

30 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 у забезпечення кредитного договору, укладеного з ОСОБА_10, було укладено договір іпотеки, предметом якого є жилий будинок АДРЕСА_1

Згідно зі ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 7 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від

6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 2 вересня 1993 року

№ 3425-ХП «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо).

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 44 зазначеного Закону під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими ст. 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала, що довіреність на ім'я ОСОБА_4 вона не видавала й не підписувала та не могла цього зробити, оскільки виїхала у листопаді 2005 року до Греції й до теперішнього часу там перебуває, про що свідчить копія закордонного паспорта.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла того, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається з матеріалів справи, судом двічі призначалась судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлено питання про те, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 та текст «ОСОБА_3» в довіреності на ім'я ОСОБА_4 особисто позивачем чи іншою особою.

Проте за повідомленнями науково-дослідного експертно криміналістичного центру від 2 жовтня 2014 року № 2656 (т. 1 а. с. 248) та від 2 лютого 2015 року № 3485 (т. 2 а. с. 12) проведення таких експертиз неможливе у зв'язку з недостатністю наданих матеріалів, за наявними матеріалами зробити обґрунтований висновок неможливо.

Згідно з висновком експерта № 479 від 23 березня 2015 року рукописні записи «ОСОБА_3» у довіреності на ім'я ОСОБА_4 від 26 червня 2008 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Питання про дійсність самого підпису позивача при даному досліджені не вирішувалося.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Разом з тим згідно з вимогами ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Отже, висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, також підлягає дослідженню і перевірці.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій у порушення

ст. ст. 10, 57, 60, 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, належним чином не перевірили доводів та заперечень сторін, зокрема заперечень Голодюк О.М. щодо наявності довіреності

ОСОБА_3 від 25 квітня 2008 року на ім'я її сина - ОСОБА_5, на розпорядження майном останньої, яка є дійсною до теперішнього часу, не надали правової оцінки висновкам проведених у справі експертиз, не оцінили належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, не з'ясували підстав, за яких неможливе проведення дослідження самого підпису позивача й, зазначаючи про наполягання позивача у проведенні такого дослідження, не врахували вимоги ст. 146 ЦПК України і не визначилися з тим, хто перешкоджає своїми діями проведенню такого дослідження, та не вирішили питання про призначення повторної експертизи, а відтак - дійшли передчасних висновків щодо доведеності й обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Крім того, зосередившись на доведеності факту перебування позивача за межами України - в Греції, починаючи з листопада 2005 року й, відповідно, відсутності можливості видати довіреність у цей період на ім'я відповідача, суди не звернули уваги на те, що відповідно до наявної у матеріалах справи копії закордонного паспорта ОСОБА_3, термін дії якого закінчився 9 серпня 2015 року, візу для відвідування Греції їй було відкрито звичайного виду, туристичну, з 24 листопада 2005 року до 7 січня 2006 року, після закінчення якої вона мала повернутися до України, взагалі не перевірили доводів відповідачів щодо наявності у позивача громадянства іншої держави й, відповідно, іншого паспорта, який дозволяє перетинати кордони країни.

На порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають визначальне значення у її вирішенні, допустили суттєву неповноту у з'ясуванні таких обставин. Висновки судів у порушення вимог закону ґрунтуються на припущеннях.

Також ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України встановлено, що, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

На порушення наведеної норми матеріального права суди першої та апеляційної інстанцій, визнавши договір іпотеки недійсним, не розглянули заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про накладення арешту на спірний жилий будинок, чим порушили процесуальне право банку на судовий захист його прав.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених рішень суду із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Голодюк Оксани Михайлівни та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 22 липня

2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватні нотаріуси Херсонського міського нотаріального округу Голодюк Оксана Михайлівна, Ноздрачова Тетяна Едуардівна, реєстраційна служба Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, ОСОБА_8, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору іпотеки передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко

В.І. Мартинюк