Справа №489/614/16-ц 01.06.2016 01.06.2016 01.06.2016
Провадження №22-ц/784/1349/16
Справа 489/614/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кокорєв В.В.
Провадження №22ц/784/1349/16 Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року у справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 08 листопада 2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач також вказував, що цей договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Відповідач зобов'язання по сплаті кредиту, відсотків, інших платежів у визначеному у договорі розмірі та у встановлений термін не вносив. У зв'язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31 грудня 2015 року складала 15668 грн. 42 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 3505 грн. 72 коп.; заборгованість за відсотками - 8893 грн. 16 коп.; заборгованість за комісією - 2047 грн. 23 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 722 грн. 31 коп.

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути на його користь з відповідача 15668 грн. 42 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року Банку у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі. Банк посилається на помилковість висновку суду щодо наявності підстав для застосування позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якої є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн. шляхом зарахування на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за даним договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31 грудня 2015 року складав 15668 грн. 42 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 3505 грн. 72 коп.; заборгованість за відсотками - 8893 грн. 16 коп.; заборгованість за комісією - 2047 грн. 23 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 722 грн. 31 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність підстав, передбачених ст.ст. 526, 611, ч.2 ст. 1050 ЦК України, для стягнення на користь Банку із відповідача заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частин 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Із довідки Банку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» розмір щомісячних платежів (у тому числі плата за користування кредитними коштами в звітному періоді) складає 7% від заборгованості, але не менше 10 грн./10$. В цій довідці зазначено, що щомісячні платежі вносяться до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.34). Крім цього, із розрахунку Банку також видно, що відповідач зобов'язаний був погашати кредит щомісячними періодичними платежами.

Згідно розрахунків заборгованості останній платіж відповідач вніс Банку у вересні 2012 року (а.с.6-9, 30 -33).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Із заяви позичальника ОСОБА_2 вбачається, що вона не містить умов про збільшення позовної давності.

07 квітня 2016 року відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності (а.с. 41).

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання.

З даним позовом Банк звернувся до суду у лютому 2016 року, тобто за сплином загальної позовної давності у три роки, встановленої ст.257 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, суд обгрунтовано виходив із того, що оскільки позивач пропустив позовну давність, про застосування якого відповідачем було заявлено письмово, не просив визнати причини її пропуску поважними, то це відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс), у якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплином останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк дії даного кредитного договору не закінчився, а тому є підстави для стягнення заборгованості за даним кредитним договором безпідставні, оскільки в заяві, підписаній відповідачем як позичальником не зазначено строк дії картки. Тому, застосовуючи позовну давність суд першої інстанції вірно виходив із дати внесення відповідачем останнього платежу у погашення заборгованості, які здійснено 11 вересня 2012 року. А з даним позовом Банк звернувся до суду лише 10 лютого 2016 року, тобто за пропуском позовної давності.

Із урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий К.О. Буренкова

Судді Т.З. Бондаренко

Т.В. Крамаренко