Провадження № 2/761/1889/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04.11.2005 року в сумі 24 317,81 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору від 04.11.2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем, ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як зазначає позивач, з його боку були виконані умови договору та перераховані кошти, а відповідач їх отримав. Але відповідач свої зобов'язання за кредитним договором порушив та кошти згідно умов договору не повернув.

А тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 31.08.2015 року по кредитному договору в розмірі: 6 181,97 грн. - заборгованість за кредитом, 14 387,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 113,92 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до 8.6 Умов - 500,00 грн. (фіксована частина), 1 134,18 грн. (процентна складова), а всього заборгованість становить 24 317,81 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 04.11.2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір у вигляді Анкети-Заяви. За даною заявою Банк надав Позичальнику кредит який перераховувався на картку (строк дії картки 2 роки) зі сплатою 36,00% річних за користування коштами, а Позичальник зобов'язувався повернути отримані кошти протягом двох років і сплатити відсотки за користування кредитом.

Дана заява, що фактично є кредитним договором підписана ОСОБА_1, що підтверджує те, що він погодився на умови, викладені в заяві. Крім того в заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані в письмовому вигляді для ознайомлення. Також зазначено, що Позичальник своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом за відсотковою ставкою 36,00 відсотків річних.

Пунктом 8.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з в рахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач належним чином не виконував свої кредитні зобов'язання перед позивачем, про що свідчить розрахунок суми заборгованості відповідача, що станом на 31.08.2015 року по кредитному договору становить: 6 181,97 грн. - заборгованість за кредитом, 14 387,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 113,92 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи відповідно до 8.6 Умов - 500,00 грн. (фіксована частина), 1 134,18 грн. (процентна складова), а всього заборгованість становить 24 317,81 грн.

При розгляді справи було встановлено, що 12.10.2013 року ОСОБА_1 помер.

Також судом встановлено, що станом на 14.03.2016 року спадкова справа щодо майна померлого не відкривалась.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 квітня 2015 року у справі N 6-33 цс15.

Суд неодноразово викликав представника позивача в судове засідання, проте виклики суду були проігноровані.

Судом не було встановлено, чи відомо було позивачу про смерть відповідача.

Зважаючи на те, що у судовому засіданні було встановлено, що спадкоємці померлого ОСОБА_1 не звертались до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1281, 1282 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 159, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г. Притула