АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1052/16 Справа № 185/5628/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, усунення перешкод у користування та вселення -,

ВСТАНОВИЛА

У травні 2015 року ОСОБА_4 завернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, усунення перешкод у користування та вселення, посилаючись на те, що 08 грудня 2006 року він уклав шлюб з відповідачкою, від даного шлюбу вони мають трьох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2010 року шлюб між ними розірвано. Після чого сторони продовжували проживати однією сім'єю.

Крім того, позивач зазначив, що у 2012 році вони вирішили придбати домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, домовившись з його власниками про вселення в будинок та попередню оплату його вартості частками, а після повної оплати - оформлення права власності. У вересні 2012 року їх сім'я вселилась у будинок, після чого за рахунок спільних коштів вони сплатили грошові кошти за домоволодіння, а оскільки він довіряв відповідачці то договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 21 листопада 2014 року були зареєстровані у нотаріуса, та як покупець зазначно відповідачку.

Після того, як домоволодіння було зареєстровано за відповідачкою, стосунки між ним і відповідачкою різко погіршились, а в подальшому, 27 грудня 2014 року, ОСОБА_2 влаштувала сварку та вигнала його з будинку. На даний час відповідачка не визнає його право власності на вищевказане домоволодіння, не пускає його, ключі від будинку не дає.

У зв'язку з чим позивач просив: встановити факт його з відповідачкою спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 13 червня 2010 року по 27 грудня 2014 року; визнати за ним в порядку поділу право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1, а інші 1/2 частину залишити у власності відповідача; зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні ним спірним будинком; вселити його в будинок.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року позов задоволено та постановлено: встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в період з 13 червня 2010 року по 27 грудня 2014 року; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1, а інші 1/2 частину даного будинку та земельної ділянки залишено у власності ОСОБА_2, зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1, вселено ОСОБА_4 у цей житловий будинок та стягнуто з відповідача судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позову.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка знаходились у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 2006 року (а.с. 37 ). У них є спільні неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 8-10).

Згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду від 03 червня 2010 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 розірвано (а. с. 11).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 листопада 2014 року, відповідач придбала житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1 га, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.6-7, 54-56).

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які були допитані в суді першої інстанції та пояснили, що у спірний будинок вселилась вся сім'я: ОСОБА_2, ОСОБА_4 і їх троє дітей. Коли приходили в домоволодіння, бачили там позивача, який допомагав по господарству та грошові кошти за будинок приносив позивач, про що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 самі пояснювали.

Крім того судом встановлено, що батько ОСОБА_2 - ОСОБА_12 пересилав з Росії кошти саме на рахунок ОСОБА_4, що підтверджується випискою з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в період з вересня 2012 року по вересень 2014 року (а.с. 161-163), які останній отримував особисто та відповідно і витрачав на потреби сім'ї та погашення суми за купівлю житлового будинку, що підтверджується також письмовими розписками, які долучені до матеріалів справи (а.с. 13-33).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

А згідно до ст. 368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу а згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний в період проживання у фактичних шлюбних відносинах, він належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідач не заперечувала той факт, що змінила замок в будинку, щоб не пускати позивача.

Оскільки права ОСОБА_4 на 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки порушені то відповідно до ст. 391 ЦК України, він обгрунтовано поставив питання про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Cуд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, обгрунтовано прийшов до висновку, що спірний житловий будинок та земельна ділянка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки ці об'єкти нерухомості були придбані саме за час спільного проживання однією сім'єю.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона з відповідачем припинила спільне проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, а тому спірний будинок та земельну ділянку вона придбала за свої особисті кошти, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються вказаними вище доказами, а інших доказів на спростування цих обставин відповідпачкою, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, суду надано не було, а суд першої інстанції цим обставинам дав належну оцінку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: