Справа № 610/1452/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2016 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого-судді Тімонової В.М.,

за участі секретаря Кравцової-Єріної Ю.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельного паю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на обов»язкову долю у спадщині, що складається з частки земельної ділянки (по 1/6 частці кожному), яка належала померлому 07.11.2014 року ОСОБА_4 згідно до Державного акту на право власності на землю, серії Р2 №735632, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за №340 від 25.06.2003 року.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив, що ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого народився він та його брат - ОСОБА_5.

ОСОБА_5 помер за життя батьків.

Відповідач по справі - ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 і відповідно онуком ОСОБА_4

07.11.2014 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті залишилось три спадкоємця: два за законом: його дружина ОСОБА_3 та він - його син - ОСОБА_1; один за правом представлення - онук ОСОБА_2

Подавши заяви про прийняття спадщини та прийшовши до державної нотаріальної контори оформлювати її, ними було з»ясовано, що ОСОБА_4 за життя зробив заповіт, відповідно до якого заповідав все своє майно онуку ОСОБА_2

Спадщина складається з земельної частки (паю) відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, оригінал якого знаходиться у відповідача.

Державним нотаріусом їм була розяснена ст.1241 ЦК України. З огляду на зазначену норму закону він та ОСОБА_3 мають обов»язкову долю у спадщині в розмірі 1/6 частки кожний не залежно від змісту заповіту, оскільки на день смерті батька та чоловіка вони були непрацездатними.

Відповідач добровільно відмовляється надати оригінал правоустанавлюючого документу на земельну частку (пай), що є перепоною в оформленні спадщини, а тому вони змушені звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який за довіреністю представляє і інтереси позивачки ОСОБА_3, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі та підтвердив, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю знаходиться у нього.

Відповідно до статті 3 ЦК України однією з загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Статтею 16 ЦК України регламентовано право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії І-ВЛ №249347, виданого повторно відділом ДРАЦС реєстраційної служби ОСОБА_6 РУЮ у Харківській області 15.11.2014 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 01.10.1950 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Зеня» (а.с.18).

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають двох синів: ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 19.05.1953 року Бригадирівською сільською радою Харківської області (а.с.19) та ОСОБА_5, що вбачається з свідоцтва про народження, виданого 24.07.1957 року Бригадирівською сільською радою Харківської області (а.с.20).

Згідно свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ №538008, виданого відділом ДРАЦС ОСОБА_6 РУЮ у Харківській області 25.03.2016 року, ОСОБА_5 помер 02.10.2005 року (а.с.21).

Як вбачається з свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ №466480, виданого 11.11.2014 року Бригадирівською сільською радою Балаклійського району Харківської області, ОСОБА_4 помер 07.11.2014 року (а.с.22).

З відповіді відділу Держгеокадастру у ОСОБА_6 районі від 09.03.2016 року встановлено, що згідно даних Державного земельного кадастру за ОСОБА_4 значиться земельна ділянка відповідно до Державного акту на право власності на землю, серії Р2 №735632; розмір земельної ділянки (паю) відповідно до вказаного державного акту складає 5,7731 га для ведення товарного сільськогосподарського товариства; земельна ділянка розташована за межами населенного пункту на території Бригадирівської сільської ради; державний акт зареєстрований в книзі реєстрацій державних актів на право власності на землю за №340 від 25.06.2003 року (а.с.30-31, 23-24).

Згідно довідки №51, виданої 04.03.2015 року виконавчим комітетом Бригадирівської сільської ради, ОСОБА_3 на день смерті свого чоловіка ОСОБА_4 проживала з ним разом за адресою: с.Бригадирівка, вул.Журавська.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Як вбачається з п. 2.3. Рішення конституційного суду №1-рп/2014 від 11.02.2014 року, Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов' язкову частку у спадщині, rpунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів І, ІІ та ІІІ групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний" .

Згідно ч.3 ст.75 СКУ, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

В абз. 17 ч.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов 'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N"Q 1058-ІУ з наступними змінами, є визначення поняття «непрацездатних громадян» - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Як вбачається з пенсійного посвідчення №, виданого Пенсійним фондом України 09.08.2006 року, ОСОБА_1 є пенсіонером (а.с12), тобто є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця.

ОСОБА_3, згідно посвідчення, серії Г №543464, виданого Управлінням соціального захисту населення ОСОБА_6 райдержадміністрації 17.11.2014 року, є вдовою померлого ГВВв 2 гр. (а.с.15-16), тобто, відповідно до ст.1241 ЦК України, непрацездатною вдовою.

З повідомлення ОСОБА_6 державної нотаріальної контори Харківської області №993/01-16 від 25.05.2016 року встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись: 10.04.2015 року син померлого ОСОБА_1 та була заведена спадкова справа №201/2015 року; 14.04.2015 року ОСОБА_2, згідно заповіту, посвідченого 26.10.2001 року секретарем виконавчого комітету Бригадирівської сільської ради Балаклійського району Харківської області за реєстром №30; фактично (шляхом сумісного проживання) спадщину прийняла дружина померлого ОСОБА_3 (а.с.51-54).

ОСОБА_6 державної нотаріальної контори Харківської області від 02.11.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено, що якщо право власності спадкодавця на Державний акт на право приватної власності на землю на ім»я померлої особи неможливо отримати, то на підставі цього неможливо оформити спадщину на це майно. Запропоновано звернутись до суду (а.с.28).

У звязку з тим, що оригінал Державного акту знаходиться у відповідача і він це не заперечував в судовому засіданні, позивачі позбавлені можливості в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ними права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на обов»язкову долю у спадщині після смерті ОСОБА_4

Оцінюючи докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі, відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку в спадщині в розмірі 1/6 частини спадкового майна, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідач позов визнав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 2212-215 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1241, 1261, 1266, 1268 ЦК України, , суд

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину земельної ділянки, яка належала ОСОБА_4, померлому 07.11.2014 року, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії Р2 №735632, зареєстрованого у книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за №340 від 25.06.2003 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину земельної ділянки, яка належала ОСОБА_4, померлому 07.11.2014 року, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії Р2 №735632, зареєстрованого у книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за №340 від 25.06.2003 року.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 08.06.2016 року.

Суддя