Справа № 297/3044/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого: Драб В. І., народних засідателів Бейреш О. Ю., Бірікі Є. Д., при секретарі Гарані О. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Берегово, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи обласна психіатрична лікарня м. Берегово та орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, -

встановив:

ОСОБА_1, заінтересовані особи обласна психіатрична лікарня м. Берегово та орган опіки та піклування Берегівської міської ради, звернулася до Берегівського районного суду з заявою про визнання її сина ОСОБА_2 недієздатним, встановлення йому опіки та призначення опікуна.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом з дитинства І групи. Медико-соціальною експертизою йому було встановлено інвалідність безстроково.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 536179 від 11 листопада 2011 року № 1666/2, виданою Обласною спеціалізованою психо-неврологічною МСЕК Обласного центру медико-соціальної експертизи Закарпатського обласного управління охорони здоровя, та пенсійним посвідченням ОСОБА_1 серії АД № 295179 від 10 травня 2006 року.

Сину було десь рік, коли заявниця з чоловіком почали помічати певну дивину і незвичність у його поведінці та у рухах. Останній погано орієнтувався у просторі, його рухи були незграбними та погано скоординованими. У два роки він ще не ходив і не говорив.

ОСОБА_1 з чоловіком неодноразово водили сина до лікарів різних спеціальностей, однак ті щоразу запевняли їх, що він «переросте» свої вади і стане «нормальним».

Проте, з часом вади розвитку сина ставали дедалі помітнішими і вираженішими. Через них він майже не відвідував дитячий садок, а пізніше школу.

У 1985 році сину заявниці поставили діагноз: дитячий церебральний параліч. Тоді ж він був взятий на психіатричний облік в Обласній психіатричній лікарні м. Берегово.

Внаслідок хвороби син не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Він дезадаптований у соціально-побутовому плані і не може самостійно здійснювати потреби своєї життєдіяльності, потребує постійної сторонньої допомоги і контролю.

Враховуючи все вищевикладене, з метою забезпечення захисту прав та законних інтересів сина, його належного лікування та догляду, просила останнього визнати недієздатним з одночасним встановленням над ним опіки.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, при цьому подала заяву, згідно з якою просила справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримала.

Представники заінтересованих осіб у судове засідання також не зявились, разом з тим, від Обласної психіатричної лікарні м. Берегова надійшов лист про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_2

Згідно висновку cудово-психіатричного експерта № 19, 02.02.2016 року для встановлення психічного стану ОСОБА_2 була проведена первинна судово-психіатрична комісійна амбулаторна експертиза, яка встановила, що ОСОБА_2 в 1985 році діагностовано дитячий церебральний параліч. На обліку у психіатра з 1992 року з діагнозом олігофренія в ступені імбецильності, судомний синдром. Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 виявляє ознаки помірної розумової відсталості з судомним синдромом, і як наслідок, - не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Відповідно до подання органу опіки та піклування Берегівської міської ради від 16.02.2016 року № 2745/03-17, опікунська рада просила призначити ОСОБА_2, у випадку визнання його недієздатним, опікуном його матір ОСОБА_1.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 39, 58, 60 ЦК України, ст. ст. 60, 212-214, 234, 237, 240 ЦПК України,

вирішив:

Заяву задовольнити.

Визнати недієздатним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити опіку над недієздатним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначивши йому опікуна ОСОБА_1, 12травня ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Драб В. І.

Народні засідателі Бейреш О. Ю.

ОСОБА_3