Справа №588/1702/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1819/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

10.10.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Державного підприємства «Південна залізниця» в особі Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління 5 Південної залізниці, який мотивує тим, що з 2005 року він працював в Сумському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінню ДП «Південна залізниця «Смородинської виконробської дільниці Сумського БМЕУ-5 Південної залізниці». 14 вересня 2009 року під час виконання роботи по вкладанню тротуарної плитки та бордюрів він втратив свідомість, впав і вдарився головою об бордюр. Внаслідок падіння він отримав черепно-мозкову травму з гематомою головного мозку. Розслідування вказаного нещасного випадку роботодавцем належним чином не здійснювалось. Відповідачем вживалися заходи, щоб уникнути визнання нещасного випадку таким, що повязаний з виробництвом, у звязку з чим йому довелося звертатися до суду. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 14 січня 2014 року встановлено факт його каліцтва під час виконання трудових обовязків, а рішенням МСЕК від 07.07.2014 року йому встановлено третю групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності, причина інвалідності трудове каліцтво, інвалідність встановлено на безтерміновий строк. Позивач зазначає, що внаслідок вказаних обставин відповідачем була заподіяна йому моральна шкода, яка полягає в його душевних стражданнях з приводу втрати нормальних життєвих звязків, необхідністю періодично проходити медичне обстеження та лікування, він позбавлений можливості працевлаштуватися, потребує додаткових зусиль для організації свого життя та сторонньої допомоги для забезпечення своїх потреб. Крім того, після отриманої травми йому довелося більше 4 років встановлювати факт каліцтва. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 430 000 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. До переліку підприємств і установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», зокрема, увійшло Державне підприємство «Південна залізниця».

Ухвалою суду від 28 січня 2016 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача Державного підприємства «Південна залізниця» - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (том 2 а. с. 25-35; 40).

Рішенням суду від 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

З урахуванням ухвали суду від 18 листопада 2016 року про виправлення описки стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 229,92 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині встановлення розміру відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. та в частині відмови в задоволенні вішкодування оплати судово-психологічної експертизи № 944 від 29 липня 2016 року в розмірі 6468 грн., та в цій частині задовольнити позов повністю. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги при ухваленні рішення такий доказ як висновок експерта Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса від 29 липня 2016 року та відмовив позивачу у відшкодуванні витрат понесених на проведення вказаної експертизи. Також зазначає, що судом неправомірно враховано, при визначенні розміру відшкодування, отримання позивачем пенсії та щомісячних страхових виплат від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з травня 2005 року по 10 грудня 2010 року перебував у трудових відносинах зі Смородинською виконробською дільницею Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління ДП «Південна залізниця» (т. 1 а. с. 52).

14 червня 2009 року під час виконання роботи по укладанню тротуарної плитки та бордюр, яка була протипоказана ОСОБА_3 за медичним висновком, він втратив свідомість та впав, вдарившись головою об бордюр, від чого отримав черепно-мозкову травму з гематомою головного мозку, тобто зазнав трудового каліцтва. Даний факт встановлено рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 10 січня 2014 року. Цим же рішенням суду зобовязано ДП «Південна залізниця» скласти акт розслідування нещасного випадку, повязаного з виробництвом за формою Н-5 та Н-1 за встановленою формою відносно ОСОБА_3, що мав місце 14.06.2009 року. (т. 1 а. с. 5-8).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3, будучи інвалідом 3 групи, якому протипоказана важка праця (згідно довідки до акту огляду МСЕК від 29.01.2008 року), був залучений до роботи у вихідний день та виконував роботи по вкладанню тротуарної плитки та бордюрів, вага яких становить майже 40 кг.

24 квітні 2014 року відносно ОСОБА_3 складено акт за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, що стався 14.06.2009 року на відокремленому підрозділі «Сумське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» ДП «Південна залізниця» та акт за формою Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (том 2 а. с. 65-86).

10.06.2014 року МСЕК встановила позивачу 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва безтерміново. (т. 1 а. с. 17; 68).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 3/8797 від 26 лютого 2015 року встановлено причинно-наслідковий звязок між отриманою 14.06.2009 року ОСОБА_3 на виробництві черепно-мозковою травмою та встановленим діагнозом: «Астенічний розлад», а в подальшому «Розлади особистості та поведінки внаслідок перенесеної 14.06.2009 року черепно-мозкової травми з помірними характерологічними змінами особистості по психоорганічному типу та легким зниженням когнітивної діяльності, вираженим стійким астено-іпохондричним синдромом F07,84 (т. 1 а. с. 107-113).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок події виробничого травмування у життєдіяльності ОСОБА_3 виникли значні перешкоди; наявність виробничої травми спричинила неможливість задовольняти актуальні для нього потреби та його життєві плани, викликала в нього виражений розлад фізичного та психічного здоровя; неможливість реалізації життєвих потреб та порушення життєвих планів зумовили виникнення в ОСОБА_3 глибоких та довготривалих переживань (моральних страждань), а необхідність подолання перешкод, які виникли внаслідок травмування вимагають від нього надлишкових зусиль для їх усунення. А тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 заподіяної моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

П.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом першої інстанції встановлено, що роботодавцем було порушено право позивача на безпечні умови праці, внаслідок чого він отримав каліцтво, що спричинило йому душевні страждання в звязку зі значним погіршенням стану здоровя. Внаслідок погіршення стану здоровя позивач значно обмежений в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя, що спричиняє йому моральні страждання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями трудового законодавства, статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, наслідків отриманої травми, та інших обставин, що відповідає розясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 та обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив її в сумі 20000 грн. При цьому судом також була врахована тривалість відновлення позивачем своїх прав у судовому порядку.

Враховуючи зазначене, підстав для збільшення, визначеного судом розміру моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що судом неправомірно не було взято до уваги розмір відшкодування моральної шкоди, розрахований експертом Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса ОСОБА_6 в розмірі 835 200 грн. у висновку судово-психологічної експертизи № 944 від 29.07.2016 року.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначення розміру моральної шкоди на підставі висновку судової психологічної експертизи не ґрунтується на вищезазначених нормах права, оскільки саме суд, а не судові експерти визначають грошовий еквівалент на відшкодування моральної шкоди.

В той же час є такими, що заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову судом у відшкодуванні позивачу витрат на проведення судової психологічної експертизи.

Відмовляючи у відшкодуванні вказаних витрат позивачу, суд першої інстанції послався на те, що висновок судово-психологічної експертизи не взятий до уваги судом як недопустимий доказ і ці витрати не підтверджуються належними платіжними документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Визнаючи висновок судово-психологічної експертизи недопустимим доказом, суд першої інстанції послався на п. 6.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, згідно якого обєктом психологічної експертизи є психічно здорові особи, а у позивача внаслідок отриманої травми виникло психічне захворювання.

Проте, одна ця обставина, не є підставою для визнання висновку судово-психологічної експертизи недопустимим доказом, так як ним встановлено факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва, який підтверджується також іншими доказами, що досліджувались судом. Крім того, суд частково задовольнив вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, на підтвердження яких ним було заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи.

Оплата позивачем проведення експертизи підтверджується актом здачі приймання висновку судово-психологічної експертизи, в якому стоїть підпис експерта та печатка експертної установи та зазначено, що вартість експертизи сплачена наперед в сумі 6468 грн. (т. 2 а. с. 139).

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат та з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача необхідно стягнути з врахуванням пропорційності до задоволених позовних вимог судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи в сумі 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.3; 309 ч. 1 п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат, стягнувши з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи в сумі 2000 грн.

В іншій частині рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -