ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1543/16-ц
провадження № 2/753/2769/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем Горбань С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними додаткових угод до договору позики та договорів купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору позики, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 24 грудня 2014 р., 23 лютого 2015 р., 31 березня 2015 р. і 5 травня 2015 р., та визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладених 20 листопада 2015 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та 11 лютого 2016 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

На обґрунтування позову послався на те, що він як чоловік позичальника ОСОБА_4 надавав згоду на укладення договору позики, проте згоди на укладення додаткових угод до цього договору, якими змінена валюта позики, він не надавав. Обґрунтовуючи вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири вказав, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір іпотеки передбачав право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, і ОСОБА_3 цим правом скористався, продавши предмет іпотеки ОСОБА_5 Однак ОСОБА_3 порушив встановлений п. 5.3.1. договору іпотеки та ст. 38 Закону України «Про іпотеку» порядок повідомлення іпотекодавця про намір укласти такий договір. Внаслідок цих порушень та порушень нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ціна продажу предмета іпотеки була значно нижчою за звичайні ціни на цей вид майна. Оскільки ОСОБА_5 набув квартиру у власність за недійсним правочином, є недійсним і договір, укладений між ним та ОСОБА_6

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримав пославшись на викладені у позовній заяві обставини.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 позов визнав погодившись з доводами позивача про порушення порядку укладення додаткових угод до договору позики та порядку продажу іпотекодержателем предмета іпотеки.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з'явилися, про розгляд справи вони неодноразово повідомлялися у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем їх проживання, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представників та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

3 грудня 2014 р. між позикодавцем ОСОБА_3 та позичальником ОСОБА_4 укладено договір позики, предметом якого є надання позикодавцем у позику позичальнику грошових коштів в сумі 604400 грн., що на день укладення договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 40000 дол. США, які позичальник зобов'язався повернути до 12-00 год. ранку 3 січня 2015 р. (а.с. 6-7).

На підставі договору поруки від 3 грудня 2014 р. поручитель ОСОБА_2 поручився перед кредитором ОСОБА_3 за виконання позичальником ОСОБА_4 усіх зобов'язань, що виникли з договору позики (а.с. 12-13).

В цей же день ОСОБА_3 (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого на забезпечення виконання договору позики іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 заставною вартістю 982150 грн., що на день укладення договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 65000 дол. США (а.с. 179-184).

Договір іпотеки укладався за згодою чоловіка іпотекодавця ОСОБА_2 (п. 3.1.4. договору) і був нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за № 3167.

Протягом грудня 2014 р. - травня 2015 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали ряд додаткових угод до договору позики.

Так, додатковою угодою від 24 грудня 2014 р. сторони погодили, що заборгованість по договору позики становить 40000 дол. США, що на за курсом Національного банку України на день підписання угоди становить 626468 грн., а також перенесли строк повернення позичальником позики на 3 лютого 2015 р. (а.с. 8).

Додатковою угодою від 23 лютого 2015 р. сторони погодили, що заборгованість по договору позики становить 40000 дол. США, що на за курсом Національного банку України на день підписання цієї угоди складає 1 114 400 грн., та перенесли строк повернення позичальником позики на 3 квітня 2015 р. (а.с. 8).

Додатковою угодою від 31 березня 2015 р. сторони погодили, що заборгованість по договору позики становить 40000 дол. США, що на за курсом Національного банку України на день підписання цієї угоди складає 937 600 грн., та перенесли строк повернення позичальником позики на 3 травня 2015 р. (а.с. 10).

Додатковою угодою від 5 травня 2015 р. сторони погодили, що заборгованість по договору позики становить 40000 дол. США, що на за курсом Національного банку України на день підписання цієї угоди складає 845 280 грн., а також перенесли строк повернення позичальником позики на 3 червня 2015 р. (а.с. 11).

Судом встановлено, що у визначений договором строк ОСОБА_4 позику не повернула, у зв'язку з чим іпотекодержатель ОСОБА_3 відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в п. 5.2.9. договору іпотеки, набув право на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

На підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 2015 р. ОСОБА_3 здійснив продаж предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_5 за 1 235 491 грн. (а.с. 168-171). Вказаний договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 8973.

11 лютого 2016 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, відповідно до умов якого продаж здійснено за 1 507 000 грн. (а.с. 177-178). Вказаний договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 160.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 про недійсність додаткових угод до договору позики та договорів купівлі-продажу квартири суд керується загальними положеннями цивільного законодавства щодо захисту цивільного права та нормами, які встановлюють вимоги до правочинів і визначають підстави їх недійсності.

У статті 15 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, а стаття 16 цього Кодексу визначає можливі способи захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з яких є визнання правочину недійсним.

Отже зміст положень зазначених норм цивільного права свідчить про те, що загальною підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої та п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Обставин, які б давали підстави вважати, що що зміст укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 додаткових угод порушує право або цивільний інтерес позивача ОСОБА_2, судом не встановлено.

За правилом, встановленим у статті 533 ЦК України, валютою виконання грошового зобов'язання є гривня, проте якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зі змісту договору позики вбачається, що предметом позики є грошові кошти, грошовий еквівалент яких визначено в іноземній валюті - доларах США, а отже незалежно від укладення додаткових угод до договору позики, сума, що підлягає сплаті у гривнях, за законом повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

За таких обставин укладенням сторонами договору позики додаткових угод, у яких розмір заборгованості по цьому договору визначено у гривнях з урахуванням офіційного курсу долара США до гривні, права позивача жодним чином не порушуються.

Як на підставу недійсності договорів купівлі-продажу квартири позивач посилається на порушення іпотекодержателем встановленого договором іпотеки та статтею 38 Закону України «Про іпотеку» порядку повідомлення про намір укласти договір продажу предмета іпотеки.

Проте суд не дає оцінки цим доводам позивача, оскільки законодавець у статті 38 Закону України «Про іпотеку» чітко визначив, що наслідком невиконання іпотекодержателем умови щодо зобов'язання за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір, є відшкодування цим особам завданих збитків.

З огляду на вказане навіть при доведеності порушення іпотекодержателем порядку повідомлення про намір укласти договір продажу предмета іпотеки правових підстав для визнання договору недійсним немає.

З урахуванням викладеного позов ОСОБА_2 суд вважає необґрунтованим і відмовляє у його задоволенні у зв'язку з безпідставністю вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними додаткових угод до договору позики та договорів купівлі-продажу квартири відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: