Справа № 755/8193/15-ц
"11" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
при секретарі - Кузьменко А. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що згідно договору позики від 06.05.2008 року позикодавець (ОСОБА_2.) особисто передав, а позичальник (ОСОБА_1.) особисто прийняв 275 000,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 1 388 750,00 грн. Згідно договору позики від 07.05.2008 року позикодавець (ОСОБА_2.) особисто передав, а позичальник (ОСОБА_1.) особисто прийняв 30 000,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 151 000,00 грн. Згідно договору позики від 01.08.2008 року позикодавець (ОСОБА_2.) особисто передав, а позичальник (ОСОБА_1.) особисто прийняв 3 350,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 16 200,00 грн. Згідно договору позики від 07.08.2008 року позикодавець (ОСОБА_2.) особисто передав, а позичальник (ОСОБА_1.) особисто прийняв 10 330,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 50 000,00 грн. Проте, дані договори укладені проти його (позивача) волі, внаслідок застосування психологічного тиску з боку відповідача та інших осіб, які були присутні під час підписання даних договорів. В грудні 2007 року він (позивач), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вирішили придбати 15 автобусів китайського виробництва, для чого уклали контракт з компанією «Хайгер», Китай, на виготовлення та придбання 15 автобусів, на загальну суму 292 500,00 доларів США. Усі необхідні документи було оформлено на нього (позивача), як фізичну особу-підприємця. За домовленістю між ними (позивачем, відповідачем та ОСОБА_3.) частка кожного повинна була складати по п'ять автобусів. До початку виготовлення автобусів, згідно контракту, потрібно було сплатити мінімальну суму - 117 000,00 доларів США. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надали йому (позивачу) по 40 000,00 доларів США для відправки до Китаю першого траншу. Після виготовлення автобусів в березні 2008 року необхідно було розрахуватися в повному обсязі, і відправити до Китаю другий транш в розмірі 175 500,00 доларів США. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявили, що у них грошей не має. У зв'язку з чим він (позивач) був вимушений звернутися до банку та отримати кредит, оскільки контрактом передбачені великі штрафні санкції. 03.03.2008 року він отримав кредити в АКБ «УкрСиббанк» в сумі 150 000,00 доларів США та 631 000 грн. 04.03.2008 року ці кредитні кошти були перераховані до Китаю згідно умов контракту. Після ввезення автобусів на територію України він (позивач) відмовився повернути ОСОБА_2 та ОСОБА_4 їхню частку автобусів (по п'ять штук), оскільки вони не оплатили в повному обсязі їх вартість. Після цього з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почалися постійні погрози різного характеру та намагання примусити передати автобуси. Дані автобуси перебували під митним контролем, та потрібні були значні кошти на їх сертифікацію, які він розраховував отримати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Проте вони відмовилися надавати гроші на розмитнення автобусів, і вимагали підписати договори позики для гарантії повернення ним автобусів та коштів, які вони начебто давали йому на їх придбання, та транспортування до України. В той же час автобуси знаходилися на митниці, та кожен день її їхнього там перебування потребував значних коштів. Таким чином, між ним (позивачем), відповідачем та ОСОБА_3 виникла конфліктна ситуація, яка перешкоджала митному оформленню, проведенню сертифікації, та подальшого використання з метою отримання прибутку. Ситуація, яка виникла, становила реальну загрозу його родині, що змусило його підписати вказані договори позики. Крім того, за договорами позики та додатковим договором він не отримував зазначені в них кошти. А договори від 6 та 7 травня 2008 року він не міг підписувати, оскільки в цей час він був в Китаї разом з ОСОБА_5, звідки повернулися до України 21.05.2008 року. Аналогічних п'ять договорів з аналогічними датами були підписані нім (позивачем) і з ОСОБА_3 в той самий день. Тобто, він в один день (одночасно) під тиском ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписав десять договорів позики, по п'ять з кожним, які були аналогічними за датами та сумами вказаними в цих договорах. Окрім цього, в договорах вказано його паспорт, який є недійсним, оскільки через два дні після його повернення з Китаю, у нього було викрадено документи - громадянський та закордонний паспорти, у зв'язку з чим звернувся до правоохоронних органів по факту викрадення та отримання нових. Про це відповідачу не було відомо, а свій паспорт він не надав під час підписання договорів. Крім того необхідності брати позику не було, так як 03.03.2008 року він отримав кредит в сумі 150 000,00 доларів США та 631 000,00 грн. Ці кошти він отримав для здійсненні підприємницької діяльності,та 04.03.2008 року кошти переведені до Китаю. Після чого він 08.03.2008 року вилетів до Китаю за отриманням товару, та був за межами України до 21.05.2008 року. З огляду на викладене вважає, що договори позики, укладені між ним та відповідачем на загалу суму 1 605 950,00 грн., підписані ним (позивачем) власноруч під психологічним тиском з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і не відповідали справжній його (позивача) волі на укладення договорів позики, та не свідчать про реальну передачу вказаних грошей.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача по доказам, наданим стороною позивача.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
В суді встановлено, що згідно договору позики від 06.05.2008 року позикодавець ОСОБА_2 особисто передав, а позичальник ОСОБА_1 особисто отримав 275 000,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 1 388 750,00 грн. Сума позики була передана в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_5. 23.07.07.2008 року до договору позики було укладено додатковий договір, за умовами якого позикодавець ОСОБА_2 особисто передав, а позичальник ОСОБА_1 особисто отримав 275 000,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 1 388 750,00 грн. Сума позики була передана в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Крім того, в п.п. 3 і 4 додаткового договору зазначено, що за згодою сторін позичальник грошову позику повертає повністю автобусами (марки Higer KLQ6891GA у кількості п'ять штук). Позикодавець несе витрати, пов'язані із розмитненням вказаних п'яти автобусів.
Згідно договору позики від 07.05.2008 року позикодавець ОСОБА_2 особисто передав, а позичальник ОСОБА_1 особисто отримав 30 000,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 151 000,00 грн. Сума позики була передана в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_5.
Згідно договору позики від 01.08.2008 року позикодавець ОСОБА_2 особисто передав, а позичальник ОСОБА_1 особисто отримав 3 350,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 16 200,00 грн. Сума позики була передана в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_5.
Згідно договору позики від 07.08.2008 року позикодавець ОСОБА_2 особисто передав, а позичальник ОСОБА_1 особисто отримав 10 330,00 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 50 000,00 грн. Сума позики була передана в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_5.
Аналогічні договори позики були укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Встановлено, що 03.12.2007 року між ОСОБА_1 та Автобусною корпорацією Higer (Китай) був укладений контракт на придбання автобусів марки KLQ6891GA у кількості п'ятнадцяти штук, вартість - 292 500,00 доларів .США. 07.12.2007 року ФОП Семенюк здійснив оплату на рахунок автобусної корпорації в сумі 117 000,00 доларів США, а 04.03.2008 року переказав решту коштів в сумі 175 500,00 доларів США.
З довідки, виданої 06.05.2011 року АТ «УкрСиббанк» слідує, що 03.03.2008 року ОСОБА_1 отримав в банку кредитні кошти в сумі 631 000,00 грн. та 150 000,00 доларів США. Кредитні кошти в розмірі 175 500,00 доларів США були відправлені на рахунок клієнта НОМЕР_1 USD, відкритий в АТ «Індекс-банк» м. Київ для подальшої відправки, згідно платіжного доручення № 2 від 04.03.2008 року на купівлю п'ятнадцяти пасажирських автобусів KING-LONG BUSES (KLQ6891GA) 2008 року випуску до компанії «HIGER BUS COMPANY LIMITED». Решта коштів видана клієнту через касу банку. В забезпечення виконання кредитних договорів від 03.03.2008 року ОСОБА_1 передав в іпотеку АТ «УкрСиббанк» житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1.
В подальшому пасажирські автобуси були доставлені до України, розмитнені ОСОБА_1 та зареєстровані в органах ДАІ.
28.10.2011 року Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення, яким визнано недійсними біржові угоди купівлі-продажу укладені ОСОБА_3 щодо п'яти пасажирських автобусів марки KING-LONG BUSES 2008 року випуску, що належали ОСОБА_1 В процесі розгляду справи було встановлено, що спірні автобуси були придбані ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2012 року витребувано з чужого незаконного володіння два пасажирських автобуса марки LONG BUSES (KLQ6891GA) 2008 року випуску, що вибули з законного володіння ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2

25.06.2013 року Святошинським районним судом м. Києва постановлено рішення, яким повернуто ОСОБА_1 три пасажирських автобуса марки KING-LONG BUSES (KLQ6891GA) 2008 року випуску, що вибули з законного володіння ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2014 року зобов'язано повернути ОСОБА_1 п'ять LONG BUSES (KLQ6891GA) 2008 року випуску, що вибули з законного володіння ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_8

З матеріалів справи було встановлено, що договори позики від 06.05.2008 року та 07.05.2008 року в ці дні не укладалися, вони були підписані ОСОБА_1 23.07.2008 року.

З висновку спеціаліста від 29.08.2014 року, складеного психологом Центру психологічної експертизи та психодіагностики ТОВ «Міжнародний Інститут Глибинної Психології» встановлено наступне. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомилися у дворі будинку, поговорили раз, другий. ОСОБА_2 розповів про себе, що займається пасажироперевезеннями, має ліцензію; розповів про можливість купити автобуси, говорив, «якщо багато брати, то завод скине ціну…», каталоги привозив. В активній фазі переговорів ОСОБА_2 залучив до справи свого «хорошого знайомого» ОСОБА_3 ОСОБА_1 заради забезпечення фінансового благополуччя сім'ї погодився на пропозицію ОСОБА_2, вважав пропозицію відкритою і законною - «оформлюємо папери (договір), складаємося, платимо, ідемо, забираємо і все, ніякого подвоха». Динаміка подій: прийшов час проплачувати основну частину грошей за автобуси, але компаньйонів грошей немає, зобов'язання перед заводом треба виконувати, партнери по бізнесу пропонують оформити кредитні договори на ОСОБА_1, оформлення договорів позики на ОСОБА_1 (ОСОБА_1 сприйняв ситуацію яка склалася, як трудності, але можливо вирішити через кредитування; як шахрайство не виглядало, вирішив працювати далі). Поїздка за придбаними автобусами, дорога додому, де ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропонували ОСОБА_1 інформацію щодо їх витрат та вирішення питання щодо їх сплати, не надаючи підтвердження; мають місце образи, приниження, погрози на адресу ОСОБА_1, але він вважав, що все має бути по закону, автобуси потрібно завести в Україну, це є гарантією його життя і повернення грошей по кредиту. Автобуси на митниці, грошей на розмитнення у ОСОБА_1 не вистачає, збільшується пеня за перебування автобусів на митниці, треба сплачувати кредит, який може призвести до втрати майна родини; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимагають від нього підписати договори позики для гарантії повернення ОСОБА_1 коштів, які нібито вони давали на придбання автобусів та витрат по їх транспортуванню до України. ОСОБА_2 03.08.2008 року пізно ввечері запрошує ОСОБА_1 на зустріч для підписання документів про сертифікацію придбаних автобусів. На зустрічі ОСОБА_2 вимагає підписати договори позики для гарантії повернення ОСОБА_1 коштів, які нібито вони (ОСОБА_2 та ОСОБА_3.) давали на придбання автобусів та витрат по їх транспортуванню до України. Перше, що заявив ОСОБА_2 при зустрічі з ОСОБА_1 у себе в офісі - «маєш підписати договори позики». Під час цих перемовин із вживанням ненормативної лексики, погроз та принижень, представник компанії по сертифікації, який привіз документи, повідомив, що чекати більше не може, а тому поїде, і автобуси залишаться без сертифікатів. Уся ця ситуація відбувалася при свідках - працівниках ОСОБА_2 Про цей момент ОСОБА_1 сказав так «я не витримав такого, думаю, що вже буде, … і підписав або все швидко закінчилось». ОСОБА_1 оцінив загрозу від підписання угоди позики більш віддаленою, ніж загроза від не розмитнення автобусів через відсутність сертифікату відповідності, здійснив волевиявлення у формі підписання договору позики, зміст якого суперечить його дійсній волі і справжньому інтересу. Волевиявлення було обумовлене порушеною волею. Наведене свідчить про ознаки активного впливу на волю ОСОБА_1 В той момент у ОСОБА_1 був лише єдиний інтерес - отримати сертифікат відповідності автобусів і їх розмитнення, внутрішня воля - розмитнення, щоб мати можливість виконати зобов'язання за договором та припинити заставу майна. Психолог визначив переживання ОСОБА_9 як людини, яка стала жертвою навмисного обману. Практика реального життя ОСОБА_1 свідчить про його обов'язковість у справах, пов'язаних з фінансовими розрахунками. Так, у період підписання спірних договорів позики із ОСОБА_2, ОСОБА_1 був підписаний договір позики строк на два місяці, до 03.11.2008 року з ОСОБА_10 на суму 242 000,00 грн., умови якого були виконані своєчасно. Психолог в процесі дослідження дійшов висновку, що обставини в момент вчинення правочину (підписання спірних договорів позики) ОСОБА_1 мають ознаки психічного тиску. Загроза втрати автобусів через не розмитнення, для купівлі яких був взятий кредит, наповнення якого становило реальну загрозу безпеці родини (втрата житла), змусила ОСОБА_1 здійснити волевиявлення у формі договорів позики з ОСОБА_2, зміст яких суперечить його (ОСОБА_1.) дійсній волі і справжньому інтересу. Волевиявлення було обумовлено порушеною волею.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

В суді було встановлено, що спірні договори позик ОСОБА_1 підписувалися поза його дійсною волею та справжньому інтересу. Волевиявлення було обумовлено порушеною волею.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 23, 202, 215, 216, 217, 231, 626, 627, 628, 638 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними - задовольнити.

Визнати недійсними договори позики, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, від шостого травня 2008 року на суму 1 388 750 грн., від сьомого травня 2008 року на суму 151 500 грн., від першого серпня 2008 року на суму 16 200 грн., від сьомого серпня 2008 року на суму 50 000 грн., та додатковий договір від 23.07.2008 року на суму 1 388 750 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати - 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.

Суддя: