Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/518/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

01.03.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ОСОБА_5» про визнання частково недійсним кредитного договору та іпотечного договору, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_4, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ОСОБА_5» про визнання частково недійсним кредитного договору та іпотечного договору, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

У апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» ставиться питання про скасування вказаної ухвали суду та повернення матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у даній справі. Зазначається, що судом Кіровського району м. Кіровограда при вирішенні питання про відкриття провадження було порушено вимоги цивільного процесуального права щодо правил підсудності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, представників малолітнього ОСОБА_3: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які підтримали свої письмові заперечення і просили відхилити скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає. що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходження майна або його основної частини.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно.

У абз. 4 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 зазначено, що правила статті 114 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

У п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 81 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що передане в іпотеку за оспорюваним договором нерухоме майно - квартира № 3 знаходиться по вул. Декабристів, 22 у м. Кіровограді, що згідно довідки виконкому Кіровської районнох у місті Кіровограді ради (а.с.44) є адміністративною територією Кіровського району м. Кіровограда, тобто позов предявлено до Кіровського районного суду м. Кіровограда за місцезнаходженням спірного майна.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що спір виник з приводу нерухомого майна (квартири, яка передана в іпотеку у забезпечення кредитного договору), а всі інші вимоги є взаємопов'язаними, а тому слід застосовувати норми ст. 114 ЦПК України.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_7 як опікун в інтересах малолітнього ОСОБА_3 - спадкоємця споживача кредитних послуг, звернулась також з позовними вимогами про визнання чатково нікчемним кредитного договору між ПАТ «Сведбанк» (на даний час ПАТ «Омега Банк») та ОСОБА_8

Відповідно до чч. 5, 8 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання, або виконувати їх через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів.

Зазначеними нормами передбачено альтернативну територіальну підсудність.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України « Про захист прав споживачів», є лише громадяни (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних потреб. Закон регулює відносини споживача підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з наданням кредитних послуг; позивач є споживачем таких послуг, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, ОСОБА_7, яка діє як опікун в інтересах малолітнього ОСОБА_3 - спадкоємця позичальника ОСОБА_8, вибрала підсудність справи за місцем свого проживання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: