Справа № 591/4539/15-ц
Провадження № 2/591/51/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Зарічний районний суд міста Суми
в складі головуючого судді - Прокудіної Н.Г.
при секретарі - Різниченко Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно Кредитного договору відповідач зобов'язаний забезпечити:
- повернення отриманого кредиту, сплату процентів щомісяця до 10 (десятого) числа
поточного місяця у сумі 174 долари США 23 центи (сума мінімально необхідного
платежу) (пп.пп. 3.3.1. - 3.3.2. Кредитного договору);
- повернення кредитних коштів до 09.02.2024 р. ( пп. 1.4., 3.3.4. Кредитного договору).
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Однак, в порушення умов Кредитного договору та норм права, ОСОБА_1 не здійснює погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором.
Відповідно до п, 4.2.4. кредитного договору позивач має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів, у разі прострочення повернення чергової частини.
Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Свою частину зобов'язання, в якому позивач виступає кредитором, що виникло з кредитного договору, відповідач не виконав.
Позивачем 18.09.2015 року на адресу відповідача була направлена вимога з пропозицією виконати взяті на себе зобов'язання за неналежне виконання своїх обов'язків, проте відповідач не виконав пропозицію позивача (а.с. 66).
Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобов'язань відповідачем щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих процентів та штрафних санкцій, він зобов'язаний сплачувати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима.
09 березня 2016 року відповідач подала до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності (а.с.165) в якій зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплатити проценти. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежі, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановлення договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимогу про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті. Згідно з положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договором поруки. Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобовязання. Зазначає в заяві, що останній платіж по кредитному договору був здійснений 30 березня 2012 року, а позовна заява до неї про стягнення заборгованості була подана після спливу трирічного строк, тому строк позовної давності давно пропущено, на підставі чого просить застосувати позовну давність у даній справі.
Твердження відповідача, викладені у письмовій заяві, що на момент звернення до суду з даним позовом сплив строк позовної давності, є безпідставним.
Зокрема, у відповідності до ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом останній платіж за договором було здійснено 28 жовтня 2013 року (а.с.64-65), протилежного відповідачем ОСОБА_1 доведено не було. До суду з даним позовом ПАТ КБ «Надра» звернувся 25 вересня 2015 року, тобто в межах позовної давності.
Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором та іншими документами, які містяться в матеріалах даної цивільної справи.
На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5683,05 грн.
Керуючись ст.ст. 525- 527, 530, 536 559 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Надра» пеню в розмірі 44 792,24 грн..
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Надра» судовий збір в сумі 5683,05 грн..
Відповідач протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення суду має право подати до Зарічного районного суду м. Суми заяву про його перегляд.
Інші особи, що брали участь у розгляді справи, мають право оскаржити рішення суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.
Повний текст виготовлено та підписано 12 квітня 2016 року.
Суддя