АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді: - Ратнікової В.М.

суддів: - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року у справі №258/15, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року у справі №258/15, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви і скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року у справі №258/15.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не було враховано, що укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» договір, заборгованість за яким стягнуто рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року у справі №258/15, є договором про надання споживчого кредиту, а в силу положень ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди не повноважні розглядати спори щодо захисту прав споживачів. Суд вказану норму закону не застосував та не врахував також позицію Конституційного Суду України і Верховного Суду України з даного питання,в яких чітко визначено, що, незважаючи на наявність третейського застереження у договорі про надання споживчого кредиту, спори за такими договорами не можуть передаватися на третейський розгляд.

В судове засідання ОСОБА_5 та представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір кредиту № 640/447-К447, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику ОСОБА_5 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 073,00 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних, та відповідним порядком погашення суми основної заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Положення договору кредиту № 640/447-К447 містили третейське застереження, а саме: підпунктами 6.1., 6.2. ст. 6 договору було передбачено, що всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути у зв'язку з укладанням та виконанням положень цього договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами на їх рівні уповноваженими представниками. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Мороз Оленою Анатоліївною, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15, у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий вказаними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків.

04 березня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 258/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості було прийнято рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 640/447-К447 в сумі 3 447 501 гривня, 49 копійок та третейський збір в сумі 25 500 гривень,00 копійок.

ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року у справі № 258/15, посилаючись на те, що третейська угода є недійсною у зв'язку з невідповідністю вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди» через відсутність в ній відомостей про предмет спору. Також обґрунтовував подану заяву тим, що справа про стягнення заборгованості за договором кредиту № 640/447-К447, який є споживчим, не підвідомча третейському суду, так як стосується захисту прав споживачів, а такі справи не можуть бути переданими на розгляд третейський судів за правилами ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_5 суд першої інстанції виходів з того, що третейська угода за своїм змістом відповідає всім вимогам законодавства, які діяли на момент підписання договору, а Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», не вийшов за межі своєї компетенції та діяв в рамках третейської угоди. Обґрунтовував прийняте рішення також тим, що положеннями постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до позовів споживача, в той час як банк не є споживачем.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.

14 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено Договір кредиту № 640/447-К447.

Цільове призначенням наданих кредитних коштів - це фінансування будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (стаття 1 Договору)

Стаття 6 договору містить третейське застереження, відповідно до якого всі спори, які виникають з даного договору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейську суду при Асоціації українських банків.

04 березня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків розглянуто справу № 258/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 640/447-К447 в сумі 3 447 501, 49 грн. та третейський збір в сумі 25 500,00 грн..

Відповідно до ч.1 ст.389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно ч. 1, 2 ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

ОСОБА_5 звернувся з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 258/15 посилаючись на те, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Згідно ст. 2 Закону України «Про третейські суди», третейський суд -недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст. 5 цього Закону, юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Законом України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14.

Згідно положень пункту 14 ст. 6 Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року, після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначається, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Під продукцією варто розуміти будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Рішенням Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 встановлено, що споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві

на придбання продукції.

Як вбачається з умов кредитного договору № 640/447-К447, грошові кошти надані ОСОБА_5 для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, для фінансування будівництва житла, а тому, з урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів» і роз'яснень, що викладені в рішенні Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вказаний договір є договором споживчого кредиту, а ОСОБА_5 є споживачем.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові №6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року та, в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів, роз'яснено, що положення пункту

14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 258/15, яке просить скасувати ОСОБА_5, ухвалено 04 березня 2015 року, тобто після набрання чинності Законом України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», яким було виключено з підвідомчості третейських судів спори у справах щодо захисту прав споживачів.

Таким чином, станом на дату розгляду справи № 258/15, спір між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в силу закону був непідвідомчим третейському суду, що за правилами п. 1. ч. 2 ст.389-5 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування рішення третейського суду.

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву, вказані положення закону та обставини справи не врахував, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_5, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не виходив за межі третейської угоди.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року постановлена з порушенням норм діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 389-5 ЦПК України, Законом України « Про третейські суди», колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Заяву ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року у справі №258/15, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року у справі №258/15 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3 447 501,49 грн. заборгованості за договором кредиту № 640/447-К447 від 14 травня 2008 року та третейського збору в розмірі 25 500,00 грн..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: