Справа № 2-616/11
Провадження № 4-с/761/59/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі: Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, особа, дії якої оскаржуються - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитро Євгенович, суд

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі №2-616/11 за позовом ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», треті особи - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, Національний банк України про визнання недійсним кредитного договору та договорів іпотеки, яким позовні вимоги ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» були задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 148 437,08 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

15 березня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-616/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 121355,74 дол. США, що еквівалентно 16 146 487,08 грн., судовий збір в сумі 1 700,00 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 250,00 грн., а всього стягнути 16 148 437,08 грн.

14 червня 2012 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченком Олександром Васильовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №33052396.

19 листопада 2014 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

09 вересня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є., в рамках виконавчого провадження № 33052396 та на підставі постанови від 19 листопада 2014 року при проведенні виконавчої дії, було складено Акт опису й арешту майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить Боржнику на праві приватної власності.

Також, при складенні акту опису й арешту майна, державний виконавець на описане майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, встановив заборону користуватися ним, відчужувати його, та передав зазначене майно на зберігання представнику стягувача - ОСОБА_8

Не погоджуючись із діями державного виконавця, боржник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з відповідною скаргою, за результатами розгляду якої, дії державного виконавця щодо проведення виконавчих дій за адресою АДРЕСА_1, були визнані незаконними, а акт опису й арешту майна було скасовано.

Також, 09 листопада 2015 року, Скаржник звернувся до державного виконавці заявою, в якій просив зняти обмеження в праві користуванням володінням майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, зокрема, шляхом скасування заборони користуватися зазначеним майном та витребування його від зберігача.

Однак, головним державним виконавцем Нідченко Д.Є. була проігнорована зазначена вище заява, у зв'язку з чим, Скаржник вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, зазначивши, що боржник та його представник були присутніми під час опису та арешту майна, однак ніяких зауважень до складеного акту опису та арешту майна не надходило, вважає дії державного виконавця правомірними та такими, що проведені з чітким дотриманням чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

19 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі №2-616/11 за позовом ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», треті особи - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, Національний банк України про визнання недійсним кредитного договору та договорів іпотеки, яким позовні вимоги ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» були задоволені в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

15 березня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-616/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 121355,74 дол. США, що еквівалентно 16 146 487,08 грн., судовий збір в сумі 1 700,00 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 250,00 грн., а всього стягнути 16 148 437,08 грн.

Станом на сьогоднішній день, боржником рішення суду у самостійному порядку не виконано.

14 червня 2012 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченком Олександром Васильовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №33052396.

19 листопада 2014 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадиму Івану Сергійовичу надано дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1

09 вересня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є., в рамках виконавчого провадження № 33052396 та на підставі постанови від 19 листопада 2014 року при проведенні виконавчої дії, було складено Акт опису й арешту майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить Боржнику на праві приватної власності.

Також, при складенні акту опису й арешту майна, державний виконавець на описане майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, встановив заборону на користування, відчуження майна, та передав зазначене майно на зберігання представнику стягувача - ОСОБА_8

Боржник та його представник були присутні під час опису та арешту майна, але у вказаному акті опису й арешту майна відсутні будь-які зауваження осіб, що були присутніми під час опису майна.

Ухвалою Щевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністрества Юстиції України Нідченка Д.Є. незаконними та скасовано складений ним акт опису та арешту майна від 09.09.2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.02.2016 року вказану ухвалу скасовано, а у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Державним виконавцем було встановлено, що боржник отримує неправомірну вигоду щляхом надання в оренду житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_2, котра є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 01.03.2008 року.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди від 11.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, останній повинен сплачувати щомісячну плату за користування нерухомим майном у розмірі 31065,00 грн., що на момент укладання договору складало в еквіваленті 3800,00 доларів США.

Однак на депозитний рахунок відділу не надходило жодних грошових коштів від боржника з метою виконання обов'язків покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що зауважень осіб, що були присутніми під час опису майна, до акту опису й арешту майна не надходило, ухвалу про скасування акту опису і арешту майна від 09.09.2015 року скасовано ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16.02.2016 року, суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця були вчиненні з дотримання чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, особа, дії якої оскаржуються - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитро Євгенович- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: