Провадження № 2/521/794/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення , -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 липня 2013 року, яке набрало законної сили, за нею, зокрема, визнано право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; витребувано у ОСОБА_5 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м. В подальшому позивачка та її неповнолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 були зареєстровані у вказаній квартирі, однак вселитися у спірну квартиру та користуватися нею позивачка не має можливості, оскільки у ній проживають сторонні для позивачки особи - відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітня дитина - ОСОБА_4, на вселення та проживання яких вона своєї згоди не давала. Посилаючись на викладене, позивачка просила усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою №188 по вул..Парковій,77 в м.Одесі шляхом виселення з неї ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та вселити її та її неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру АДРЕСА_2. Також просила стягнути з відповідачів на її користь судовий збір.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 та представник ОСОБА_5 позов не визнали, вказуючи, що проживають у спірній квартирі на законних підставах, а отже вимоги позивачки є незаконними та необгрунтованими, просили в їх задоволенні відмовити. Крім того, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вказували на те, що позивачка дійсно намагалася вселитися у спірну квартиру, однак, оскільки ключів у неї немає, вони не впустили її до помешкання, яке має одну житлову кімнату і заявили, що не впустять її і в подальшому.

Залучений до участі у справі в якості третьої особи - ОСОБА_6 та його представник позов не визнали, просили залишити його без задоволення, вказуючи, що позивачка та її діти забезпечені житлом, проживають в трикімнатній квартирі АДРЕСА_3, яка теж була предметом поділу колишнього майна подружжя позивачки та ОСОБА_6

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. Надав суду заяву про слухання справи у його відсутності та постановити рішення х урахуванням інтересів дитини.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Під час розгляду справи було встановлено, що з 06 червня 2002 року ОСОБА_9 (ОСОБА_6, Бадалан) М.І. та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, в осіб є сумісна дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 березня 2010 року, вказаний шлюб розірвано 16 березня 2010 року.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 липня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 06.11.2009р. по цивільній справі №2-4010/2009 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Одеської міської ради, судом було скасовано свідоцтва на імя ОСОБА_6 про право власності серії САА №417364 від 23 вересня 2004 року та свідоцтво про право власності серії САВ №808077 від 21 березня 2008 року відповідно на квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5, а також визнано право власності на спірне майно за матірю ОСОБА_6 відповідачем ОСОБА_10 Вказане судове рішення набрало сили та було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На підставі даного рішення спірні квартири відчужувались наступним чином.

За заявою Виконавчого комітету Одеської міської ради про перегляд рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_11 від 06 листопада 2009 року по цивільній справі №2-4010/2009 у звязку із нововиявленими обставинами, ухвалою суду від 22 грудня 2010 року вказане рішення було скасоване. При новому розгляду справи в задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Одеської міської ради було відмовлено, про що 20 жовтня 2011 року постановлено рішення.

Рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_11 від 20 жовтня 2011 року було оскаржене ОСОБА_10 в апеляційному порядку, але згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2013 року судом було прийнято відмову сторони позивача від позову та закрито провадження по справі з відповідної підстави.

Таким чином судове рішення, на підставі якого укладались наведені вище оспорювані правочини з відчуження спірних квартир, було скасоване.

11 березня 2010 року між ОСОБА_10 від імені, якої діяв ОСОБА_12 з однієї сторони, та ОСОБА_13 з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_6, відповідно до умов якого ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_13 купив вказану квартиру. Правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14, за реєстровим №483.

25 березня 2010 року між ОСОБА_13, від імені якого діяв ОСОБА_12 з однієї сторони, та ОСОБА_5 з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_6 відповідно до умов якого ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_5 купив вказану квартиру. Правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11, за реєстровим №251.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 липня 2013 року за ОСОБА_1 зокрема визнано право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя;визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_3, загальною площею 70,8кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_3, загальною площею 70,8кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; витребувано у ОСОБА_5 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м.; скасовано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., зареєстровану за ОСОБА_5.

22.07.2014р. позивачка зареєструвала своє право власності на ? частину квартири АДРЕСА_7 в реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який знаходиться в матеріалах справи.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року, яка набрала законної сили, у адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_15, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо проведення реєстрації права власності відмовлено. Предметом вказаної справи було визнання незаконними дій державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_8.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка є власницею ? ідеальної частини квартири АДРЕСА_8. Третя особа ОСОБА_6 своє право власності на іншу частину цієї квартири не зареєстрував, що підтвердив в судовому засіданні сам ОСОБА_6 та його представник.

Згідно довідки виписки з будинкової книги про склад сім»ї та реєстрації від 11.09.2014р. в однокімнатній квартирі АДРЕСА_7 загальною площею 47,60кв.м. зареєстровані: ОСОБА_2 (донька ОСОБА_5П.), ОСОБА_3 (зять ОСОБА_5П.), ОСОБА_4, 2005р.н. (онучка ОСОБА_5П.), ОСОБА_1 (власник ? частини), ОСОБА_7, 2003р.н. (син ОСОБА_1І.) та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (син ОСОБА_1І.)

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, своїми протиправними діями створюють перепони для вселення позивачки у належну їй 1/2 частину спірної квартири АДРЕСА_7, що ними не заперечувалося в судовому засіданні.

Згідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014р. вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, підлягають виселенню саме з ? частини спірної квартири. Що стосується позовних вимог щодо виселення всіх відповідачів з усієї квартири, суд зазначає, що позивачці на праві власності належить не вся квартира, а лише ? її частина, інша частина згідно рішенню суду першої інстанції від 03.07.2013р. належить ОСОБА_6 а отже її вимоги щодо виселення відповідачів з усієї квартири задоволенню не підлягають. Стосовно виселення ОСОБА_5 слід зазначити, що доказів того, що він проживає та зареєстрований за вказаною адресою не надано, що також підтвердили інші відповідачі, а відтак вимоги позивачки про виселення ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Посилання представника ОСОБА_5 на той факт, що право власності на спірну квартиру на даний час зареєстровано за ОСОБА_5, який на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2010р., який не був скасований, є власником спірної квартири не може бути підставою для відмови позивачці у позовних вимогах, оскільки спростовується висновками рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 03.07.2013р. Крім того, наявність у позивачки іншого житла, яке належить їй на праві власності згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 03.07.2013р., не є перешкодою у користуванні ? частиною квартири АДРЕСА_7.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні ? частиною квартири АДРЕСА_2 шляхом виселення з ? частини квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_16, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та вселення позивачки та її неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 в ? частину квартири АДРЕСА_2 є законними та такими, що підлягають задоволенню. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачкою при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 243грн.60коп, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316-319, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні ? частиною квартири АДРЕСА_2 шляхом виселення з ? частини квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_16, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Вселити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 в ? частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 121грн.80коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 121грн.80коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН