Провадження №2/760/1940/16
У Х В А Л А

/про повернення позовної заяви/

23 лютого 2016 року Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про визнання дій неправомірними, суддя -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про визнання дій неправомірними.

Обґрунтовуючи підстави для звернення з даним позовом, позивачка посилається на ту обставину, що 08.10.2013 р. та 21.10.2013р. вона скористалась сервісом ПриватБанку «Оплата частинами» та придбала товар в кредит в автомагазині «Японамама».

Зазначає, що 21.10.2013 р. та 03.11.2013 року нею було повернуто товари в автомагазин «Японамама» на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказує, що магазин на її кредитну карточку повернув два платежі кожний по 415, 76 грн., що підтверджується випискою з системи банку «Приват24» про рух коштів.

Вважає, що з 21.10.2013 року та відповідно з 03.11.2013 року відповідач на підставі її доручень зобов'язаний був припинити списання з її кредитної карточки НОМЕР_1 здійснювати будь - яке списання грошових коштів за придбаний нею товар в кредит.

Стверджує, що вона не давала доручення відповідачу робити будь - яке списання грошових коштів з інших картонок.

Позивачка зазначає, що оскільки кредитні кошти за придбаний товар були повернуті магазином на кредитну карточку НОМЕР_1, то і не існує ніякої заборгованості у неї перед відповідачем.

Однак, як зазначає позивачка, не зважаючи на цю обставину відповідач, починаючи з жовтня 2014 року з її стипендіальної карточки безпідставно розпочав списання грошових коштів.

Враховуючи викладене вище, просила визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування заборгованості за придбані 08.10.2013 р. та 21.10.2013р. товари в кредит з використанням сервісу «оплата частинами».

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Ураховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг.

Вирішуючи питання територіальної підсудності, суди повинні керуватися нормами розд. III гл. 1 ЦПК України (статті 107 - 117) і враховувати, що відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК позивачу в справах про захист прав споживачів надано право на свій розсуд пред'являти позов: за місцезнаходженням відповідача, за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (за винятком виключної підсудності).

Так, з аналізу поданої позовної заяви вбачається, що позивачка звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва, в зв'язку з тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Солом'янського району м. Києва.

Місцем проживання фізичної особи згідно із ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З системного аналізу норм Цивільного кодексу України (ст.29), Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст.109, 115, 121,ч.ч. 3, 4 ст. 122), Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» (ст.ст.3, 6, 8), вбачається, що для визначення підсудності конкретної справи конкретному суду вирішальне значення мають офіційні дані органу реєстрації міст перебування та місця проживання фізичної особи, а не дані про її фактичне місце проживання (перебування), навіть і підтверджені отриманням поштової кореспонденції за певною адресою без реєстрації такого місця проживання (перебування).

На виконання ч. 3 ст. 122 ЦПК України отримано відповідь відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у м. Києві, згідно якої позивачка дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (гуртожиток), проте 13.06.2015 року була знята з реєстрації в м. Сарни Рівненської області.

Разом з цим, на виконання ч. 3 ст. 122 ЦПК України відповідно до відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Рівненській області позивачка значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з цим, суддя звертає увагу на те, що місцезнаходження відповідача: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50.

Таким чином, розгляд поданого позову не може бути здійсненим Солом'янським районним судом м. Києва, в зв'язку з тим, що позивачкою не дотримано правила підсудності.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилається позивачу.

Виходячи з викладеного вище, а також того, що ні позивач ні відповідач не знаходяться в Солом'янському районі міста Києва, як і місце заподіяння шкоди, виконання договору не відбувалось в Солом'янському районі міста Києва, позовна заява має бути повернута позивачці для подачі до належного суду.

Керуючись ст. ст. 115, ч.3 п.4 ст.121, 257 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про визнання дій неправомірними повернути позивачці для подачі до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення чи протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя: І. А. Усатова