Справа № 214/4009/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2016 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хомініч С.В.,

за участю:

секретаря - Соколовської Т.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - відділ опіки та піклування Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - відділ опіки та піклування Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позов обґрунтував тим, що він та відповідач є власником трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 Кожному з них належить по 1/2 частки вищезазначеної квартири. Починаючи з 18.05.2015 він не може користуватися своєю власністю в зв'язку з тим, що відповідач в період з 16.05.2015 по 18.05.2015, коли його не було вдома, самовільно змінила замки від вхідних дверей даної квартири, що унеможливило для нього доступ до житла, а також речей та майна, що є як спільною власністю його і відповідача, так і його особистою приватною власністю. В період з 18.05.2015 по 22.05.2015 він не мав місця проживання, був змушений ночувати в автомобілі і у своїх знайомих, а починаючи з 22.05.2015 змушений наймати житло, яке за своїми характеристиками може бути використане, як тимчасове житло для проживання виключно в літній період часу. Своїми неправомірними діями відповідач завдала йому матеріальну та моральну шкоду. В зв'язку з чим, позивач просить суд усунути йому перешкоди у користуванні 1/2 частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 м. Кривому Розі шляхом вселення до вищевказаної квартири. Стягнути з ОСОБА_4 на його користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 3200 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також судові витрати: а саме судовий збір за подачу позову в сумі 736,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (а.с. 2-5), поясненнях (а.с. 74-75) та наполягає на задоволенні позову. Крім того, вказав, що перебував у шлюбі з ОСОБА_4 Вони є співвласниками спірної квартири і він також зареєстрований, як і дружина. На даний час дружина з ним не спілкується. Загострення стосунків відбулося після 16.05.2015, коли він поїхав на рибалку та, повернувшись 18.05.2015, двері квартири були зачинені, замки змінені, увійти до квартири не зміг. Був змушений шукати собі житло, нервував, через що звертався до лікарні, постійно перебував у напруженому стані. Погіршилися відносини з його близькими родичами, зокрема з батьками, з друзями, що порушило його звичайний спосіб життя. Вважає, що діями відповідачки йому завдана й моральна шкода.

Представник позивача, в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки відповідач порушила права позивача, як співвласника житла, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, на підставах вказаних в запереченнях (а.с. 41-42). Вказав, що у березні 2015 року припинилися шлюбні відносини між позивачем та відповідачем. Жодного не допуску відповідачем позивача до квартири не було. Відповідач замки не змінювала. Вважає, що акт, про те, що саме ОСОБА_4 не допускає позивача до квартири не підтверджує, що ці дії вчинені саме нею. Про виїзд експерта та час його приїзду не погоджувався. Стосовно не допуску експерта, то його не впускала сестра відповідача, а відповідача він не бачив. Крім того зазначив, що договір оренди не є належним доказом, так як особа не може проживати у літній кухні, це не є місцем пристосованим для проживання людини. Тому заперечує проти стягнення з відповідача матеріальних витрат, понесених позивачем на оренду зазначеного приміщення. Одночасно зазначає, що в рішенні суду про розірвання шлюбу між сторонами вказано, що в березні 2015 року між сторонами були припинені шлюбно-сімейні відносини, тому саме з цього часу позивач добровільно залишив квартиру та мешкав окремо.

Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи за її відсутності при ухваленні рішення покладалася на розсуд суду (а.с. 160).

Свідок ОСОБА_5, допитана в судовому засіданні, пояснила, що познайомилася з власником квартири ОСОБА_1, коли складали акт про затоплення його квартири та бачила тоді лише господаря, але тоді ж дізналася, що проживає він із дружиною, але дружину ніколи не бачила. Вдруге складали акт про те, що не підходять ключі до дверей цієї ж квартири. Разом з ними була сусідка з 79 квартири, яка є старшою по дому, головою домового комітету - ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_7, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що давно знайомий з позивачем. Знає, що ОСОБА_1 у травні 2015 року мав погані відносини у сім'ї. 21.05.2015 позивач подзвонив і сказав, що треба житло. Свідок поговорив з мамою - ОСОБА_8, щоб та дозволила пожити в літній кухні. ОСОБА_6 і ОСОБА_1 підписали договір про оренду житла за 3200 грн. за 4 місяці проживання. Він був свідком передачі коштів за проживання. Позивач казав, що розлучається з дружиною, що погані стосунки. ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_3 до вересня 2015 року. Свідок проживає за цією адресою чотири роки і в цей час також там мешкав і підтвердив, що позивач проживав у літній кухні до осені. Потім стало холодно і позивач з'їхав, казав, що їде жити до друзів. В літній кухні є плитка, а вода та душ на вулиці. Бачив, що одяг ОСОБА_1 змінював, але як він привозив до кухні свої речі свідок не бачив. Коли ОСОБА_1 виїжджав свідок бачив і зауважив, що він забрав одну сумку. Про те, що з'їхав письмово акти не складалися. Також повідомив, що 19.11.2015 свідок їздив разом з ОСОБА_1, його адвокатом - ОСОБА_2 та експертом по оцінку квартири. Було чути, що в квартирі хтось є, але двері не відчинили, про що написали розписку. Також свідок був присутній і 16.01.2016 разом з ОСОБА_1, ОСОБА_9 та експертом біля спірної квартири, але позивач та його представник допущені не були. Тоді й бачили, що з цієї квартири виходили дівчина і 2 чоловіки та дитина. Знає, що це були сестра ОСОБА_4, її чоловік та дочка та її батько.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні відмовився давати покази щодо свого сина ОСОБА_1, посилаючись на ст. 63 Конституції України, відповідно до якої, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Суд дослідив матеріали справи:

- Свідоцтво про шлюб, відповідно до якого 15 вересня 2006 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, актовий запис №638 (а.с. 6);

- Договір купівлі-продажу від 25.11.2009, укладений між ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_4, ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстрований в реєстрі № 1786, відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_2

- довідка №28 від 19.05.2015, видана Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4,, ОСОБА_15 (а.с. 12);

- акт про не допущення в житлове приміщення від 19.05.2015, складений комісією у складі представника ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» майстра дільниці №2 ОСОБА_5, та мешканців цього будинку, що мешкають у квартирах №79 ОСОБА_6, №76 ОСОБА_16 та №72 ОСОБА_17, відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_2 ,яка на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на даний момент проживає ОСОБА_4, яка не надає доступу до квартири іншому співвласнику, а саме: ОСОБА_1 ключі наявні у ОСОБА_1 від вхідних дверей АДРЕСА_2 не підходять і не можуть бути використанні для відчинення останніх (а.с. 13);

- договір оренди нерухомого майна від 22.05.2015, відповідно до якого ОСОБА_8 передала в тимчасове платне користування нерухоме майно, а саме літню кухню «Г» загальною площею 54,88 кв.м. Орендна плата складає 800 грн. за 1 місяць. Орендна плата сплачена на 4 місяці в сумі 3200 грн. (а.с. 14);

- акт прийому - передачі нерухомого майна від 22.05.2015, відповідно до якого позивачу передано в оренду нерухоме майно, а саме літню кухню «Г» загальною площею 54,88 кв.м. (а.с. 16);

- розписка ОСОБА_8 від 22.05.2016, відповідно до якої остання отримала від ОСОБА_1 орендну плату за чотири місяці в сумі 3200 грн. (а.с. 17);

- довідка № 4016 від 23.05.2015, відповідно до якої ОСОБА_1 звертався до КЗ «Криворізька міська лікарня № 2» ДОР» 21.05.2015 до лікаря невролога зі скаргами на біль в поперековій ділянці з іррадіацією в ліву ногу, оніміння в лівій нозі, утруднення під час ходи. Зі слів хворого, погіршення стану після психоемоційного напруження (а.с. 18);

- акт від 19.11.2015 відповідно до якого, на виконання ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.10.2015 по справі № 214/1702/15-ц для проведення судової оціночно-будівельної експертизи до квартири АДРЕСА_2 з'явилися експерт, ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2, свідки, однак відповідачем ОСОБА_4 відмовлено в допуску до вищевказаної квартири (а.с. 76-77);

- висновок будівельно-технічної експертизи № 11-16 від 04.02.2016, відповідно до якого ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у квартиру допущені не були (а.с. 130).

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши докази у справі. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та приймає їх.

Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позову за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2009, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_14, який зареєстрований в реєстрі № 1786 (а.с .7-10). Право власності за співвласниками на вищевказане нерухоме майно зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с. 11). Позивач зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 20). 19.05.2015 позивач не зміг зайти до належної йому на праві приватної спільної часткової власності, оскільки його ключі не підійшли до замка вхідних дверей, вказаний факт зафіксовано в акті про не допущення в житлове приміщення (а.с. 13). В зв'язку з цим позивач був змушений орендувати житло для проживання, а саме: орендував літню кухню в домоволодінні АДРЕСА_5 Витрати на оренду склали 3200 грн. (а.с. 14-15, 16, 17). Недопущення позивача до квартири підтверджується також актом від 19.11.2015 (а.с. 76-77) та висновком експерта № 11-16 (а.с. 130).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України.

Власник майна відповідно до ст. ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частини 3 даної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також у ст. 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Оскільки позивач позбавлений на даний час права користуватись 1/2 часткою квартири АДРЕСА_2 в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне вселити позивача у спірну квартиру.

На підставі вищевказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про вселення позивача до спірного житлового приміщення підлягають задоволенню як обґрунтовані і доведені ним в ході судового розгляду.

Крім того, суд дійшов висновку, що неправомірними діями відповідача позивачу завдана матеріальна та моральна шкоди.

Матеріальна шкода полягає в тому, що позивач змушений був шукати інше житло для проживання, за оренду якого сплатив 3200 грн., що підтверджено договором оренди нерухомого майна (а.с.14-15), актом прийому-передачі нерухомого майна (а.с. 16), розпискою про отримання коштів за оренду (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, яка полягає в отриманні позивачем сильних душевних стражданнях, пов'язаних із переживанням через відсутності доступу до квартири, неможливості тривалий час користуватись своїм житловим приміщенням, що призвело до порушення нормального ритму життя, пережитий психологічний шок, то суд виходить з того, що ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, суд вважає доведеним в ході судового розгляду, що у результаті неправомірних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 гривень.

Суд критично відноситься до заперечень відповідача щодо самовільного залишення позивачем житлового приміщення та посилання на рішення суду про розірвання шлюбу в частині припинення шлюбно-сімейних відносин в березні 2015 року. Оскільки згадане рішення до справи долучене не було, і припинення шлюбно-сімейних відносин, не є тотожним не проживанню разом в одній квартирі. Протилежне доводить відповідач, посилаючись на акти про недопущення до квартири.

Щодо тверджень позивача про договір оренди нерухомого майна, який вважає таким, що не має юридичної сили, суд приходить до такого. У зв'язку з недопущенням позивача до квартири він змушений був винаймати житло. Факт проживання ОСОБА_1 в літній кухні ОСОБА_8 крім письмового договору, укладеного між ними, підтверджується показами свідка ОСОБА_7 Отже, суд обґрунтовано дійшов висновку, що в зв'язку з неможливістю проживати у своїй квартирі позивач мав витрати, пов'язані з наймом житлового приміщення, чим йому була завдана матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Одночасно слід зазначити, що сторони договору самостійно визначають, його умови, якщо такі не суперечать нормам права. Договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, сторони домовились щодо умов оренди приміщення, орендна плата була сплачена, позивач фактично мешкав в орендованому приміщенні, тобто договір був виконаний.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в сумі - 730 гривень 80 копійок (а.с. 1), та витрати на правову допомогу в розмірі 1200 гривень, оскільки останні підтвердженні відповідними документами (а.с. 72, 163, 164, 165).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 319, 325, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 155 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 61, 208, 209, 212, 213-216 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - відділ опіки та піклування Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 1/2 частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 шляхом вселення ОСОБА_1 в трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 27 травня 2016 року.