АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/584/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1166/16
УХВАЛА

02 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/8615/14-ц за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову, - відділ опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради, про виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "ПриватБанк", звертаючись до суду з позовом, вказувало, що 13 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № HMK0GA00002645 на суму 237600 грн., з кінцевим строком повернення 12 лютого 2012 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 13 лютого 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки за яким надано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 48,8 кв.м., яка розташована АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ПАТ КБ "ПриватБанк" звої зобов'язання за кредитним договором виконало в повному об'ємі. Однак позичальник ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував. У зв'язку з чим виникла заборгованість. Рішенням суду від 17 липня 2013 року було ухвалено в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на квартиру загальною площею 48,8 кв.м., яка розташована АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 В обґрунтування позову позивач вказував, що у зв'язку з виконанням судового рішення, особи, які проживають у вказаній квартирі підлягають виселенню. Тому ПАТ КБ "ПриватБанк" просив задовольнити вказаний позов та ухвалити рішення яким виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка зареєстровані у квартирі, що розташована АДРЕСА_2, стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 12 квітня 2016 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову, - відділ опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради на виконавчий ________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Провадження № 22-ц/792/1166/16

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 43, 44 комітет Кам'янець-Подільської міської ради.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове, яким задоволити позов, посилаючись на порушення норм матеріального права. Вказує, що суд неправомірно відмовив в позові про виселення відповідачів. Зазначає, що відмовивши в позові суд не врахував положень ст. 109 Житлового кодексу та правової позиції висловленої Верховим Судом України в постановах. Апелянт вказує, що згідно вказаних положень суд мав ухвалити рішення про виселення відповідачів та надання їм постійного жилого приміщення. При цьому, зазначає, що будь-які норми ні матеріального, ні процесуального права не встановлюють обв'язку позивача, при зверненні стягнення на жилі приміщення, запропонувати, надати тощо інше жиле приміщення особам, які підлягаю виселенню відповідно до ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу. Вказує, що згідно чинного законодавства саме на суд покладено обов'язок надання жилого приміщення.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 липня 2013 року рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 27 грудня 2012 року в частині звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HMKOGA00002645 від 13 лютого 2007 року, укладеним між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_4,яка станом на 4 жовтня 2012 року становить 457362 грн. 53 коп., на предмет іпотеки : квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 48,8 м.кв. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення :

Позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Кам'янець-Подільської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НMK0GA00002645 від 13 лютого 2007 року в сумі 259 882 грн. 26 коп., яка складається з заборгованості : по кредиту 182112 грн. 44 коп., по відсотках за користування кредитом 65070 грн. 96 коп., комісії - 2200 грн., пені 10498 грн. 68 коп. звернуто стягнення на предмети іпотеки шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» право продажу предмету іпотеки: квартири АДРЕСА_4 від імені їх власників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 будь-якій особі-покупцеві визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 295 782 грн.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_5.

На час подання позовної заяви в листопаді 2014 року та на даний час в цій квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки квартира, яка є предметом іпотеки, не була придбана за рахунок кредиту, тому виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення є неможливим.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Порядок виселення із займаного житлового приміщення встановлено ст. 109 Житлового кодексу, відповідно до ч. 2 якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 Житлового кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому, за положенням частини другої статті 109 Житлового кодексу постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Встановивши у справі, яка переглядається, що в іпотеку передано квартиру, придбану не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов до правильного висновку про відсутність законних підстав для виселення ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом порядку, встановленого для вирішення питання про виселення, і саме на суд покладено обовязок надавати відповідачам інше житло не ґрунтуються на законі.

У відповідності до норм Житлового кодексу України надання жилого приміщення у будинках відповідного житлового фонду здійснюється відповідними органами в управлінні чи власності яких перебувають жилі приміщення (ст.ст. 51, 52, 53, 55, 56 Житлового кодексу).

Вказані відповідні органи до участі в справі залучені не були, питання щодо можливості забезпечення житлом громадян, які підлягають виселенню, за рахунок яких житлових фондів має здійснюватись таке забезпечення в судовому засіданні взагалі не досліджувалось.

Суд до таких органів не відноситься, повноважень щодо управління чи розпорядження жилим приміщеннями не має, а тому за таких обставин справи позбавлений можливості забезпечувати житлом громадян, які підлягають виселенню.

З вищевказаних підстав твердження апелянта про обовязок суду щодо забезпечення житлом є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновки не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно: Суддя А.М. Костенко