Справа № 459/2266/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/2431/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Бермеса І.В.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки з оформленням права власності на цю земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликалася на те, що її мама, яка померла у 2014 році, за життя була членом садівничого кооперативу «Світанок», користувалася та обробляла земельну ділянку, що була у користуванні цього кооперативу. Зазначає, що у 1995 році рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради народних депутатів вирішено передати її мамі у приватну власність вказану земельну ділянку. Проте за життя мама не встигнула завершити приватизацію з оформлення права власності на земельну ділянку, відповідного державного акту не отримала. Наголошує, що є спадкоємцем мами, однак не може успадкувати земельну ділянку, так як остання не була зареєстрована за мамою. Вважає, що має право у порядку спадкування на завершення приватизації цієї ділянки. Відтак просить суд визнати за нею право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки, з оформлення відповідного права власності за нею.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Червоноградської міської ради Львівської області, з участю третіх осіб без самостійних вимог: Відділу Держземагенства у м. Червонограді, ГУ Держземагенства Львівської області, Червоноградської державної нотаріальної контори, Садівничого кооперативу «Світанок» про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, з оформленням права власності на цю земельну ділянку відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Погоджуючись з доводами ОСОБА_2, що вона має право на завершення приватизації цієї земельної ділянки, в порядку спадкоємства після смерті своєї матері ОСОБА_4 (раніше ОСОБА_5) Г.Я., а відтак, і про підставність її позову, вимоги по якому не заперечив будь хто із учасників розгляду цієї справи, суд відмовив у задоволенні цього її позову лише з формальних підстав, а саме у звязку з тим, що у вказаному вище рішенні виконкому Червоноградської міської ради № 487 від 21.12.1995р. зазначено її дівоче прізвище «Романчук», а не «Загородня», яке у неї було згідно документів. За таких обставин, як вказав суд у своєму рішенні, за наявності підтвердженого факту, що саме мама ОСОБА_6 при житті користувалася цією земельною ділянкою № 28 у садівничому кооперативі « Світанок», позивачем не доведено того, що саме її матері, згідно з цим рішенням виконкому передавалася у власність названа земельна ділянка, а відтак, що ОСОБА_6 має право на приватизацію (її завершення) цієї земельної ділянки, в порядку спадкоємства. Рішення виконкому Червоноградської міської ради не є правовстановлюючим документом, а значить факт належності цього рішення виконкому в названій частині саме матері ОСОБА_6, не може бути встановлений судом в порядку розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення. До матеріалів справи додано копію свідоцтва про одруження померлої, на яке посилається суд у своєму рішенні, з якого вбачається, що до одруження у неї було прізвище « Романчук», а після одруження « Загородня», що свідчить про безпідставність твердження суду в оскаржуваному рішенні, що названий факт не підтверджено актовим записом. На підставі наданих доказів, яких було достатньо, суд повинен був ухвалити відповідне рішення про задоволення позову, оскільки, факт надання матері у власність цієї земельної ділянки, яка знаходилася постійно у її користуванні, підтверджено і ніким не заперечувався та був встановлений у судовому засіданні, про що суд відмітив в оскаржуваному рішенні. ОСОБА_6 була вчителькою і її всі знали, як вчительку з дівочим прізвищем « Романчук». Звідси, і помилка у прізвищі матері у рішенні виконкому у передачі у її власність «дачної» земельної ділянки, яка їй виділялася, якою вона користувалася, і яка їй була передана у приватну власність, як і земельні ділянки всіх інших членів садового товариства, згідно зі списком, який доданий до рішення виконкому від 21.12.1995р.. Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2015 року скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам закону.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що компетентним органом ухвалювалося рішення про передачу у власність вказаної земельної ділянки саме матері позивача - ОСОБА_4, а відтак є не доведеним те, що ОСОБА_4 набувала право на приватизацію земельної ділянки № 28 у садівничому кооперативі «Світанок» та/або розпочинала процедуру її приватизації..

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у звязку із укладанням шлюбу позивачкою було змінено прізвище із «Загородня» на «Жуковська», що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 4 від 25.11.2014 року.(а.с.12)

Як вбачається із копії свідоцтва про народження позивачки серії ІІІ-УР № 212023, її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_4Я.(а.с.7)

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-УР № 219093, 18 квітня 1961р. ОСОБА_7 уклав шлюб із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок чого остання змінила прізвище на «Загородня».(а.с.7)

Відповідно до копії рішення виконкому Червоноградської міської ради народних депутатів від 21.12.1995 року № 487 «Про закріплення земельних ділянок, надання і передачу їх у приватну та колективну власність», вирішено передати у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку № 28 площею 389 м2 члену садівничого кооперативу «Світанок» ОСОБА_5 Також зобовязано членів та голів кооперативу звернутись до землевпорядника міста для одержання Державних актів на право приватної власності на землю.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 не оформила та не зареєструвала право власності на вище вказану земельну ділянку, що стверджується листом відділу Дерземагенства у м. Червонограді Львівської області від 09.07.2015 року № 29-1324-0.2-2790/2-15(а.с.11), та не заперечується сторонами.

Як вбачається із копії спадкової справи № 458/2014 після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, остання померла 15.09.2014 року, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії І-СГ № 370371 від 16.09.2014 року.(а.с.59)

Крім того, судом встановлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є дочка померлої ОСОБА_2 Спадкове майно складається з 2/4 частин квартири та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Червоноград, садівничий кооператив «Світанок». Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку видати неможливо, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на неї.(а.с.84)

Як вбачається із копії відповіді від 14.12.2015 року № 3/21-8996/2-14, позивачці було відмовлено у задоволенні заяви про внесення змін до рішення ВК Червоноградської міської ради Львівської області від 21.12.1995 року № 487 та виправлення прізвище її матері «Романчук» на «Загородня».(а.с.113)

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Скориставшись своїм правом, позивачка звернулась із відповідним позовом в суд про визнання за нею права на завершення приватизації земельної ділянки з оформленням права власності на цю земельну ділянку.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст.328, 392, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті( ст.1218), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст..328) та власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст. 125 Земельного Кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку .

На підставі абз.2 п.1 розділу Х " Перехідні положення" Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України у безоплатну приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року " Про приватизацію земельних ділянок"( втратив чинність на підставі закону № 139 -У від 14 вересня 2006 року ) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ( п.1 розділу Х доповнено абз. 2 згідно із Законом № 509-У! від 16 вересня 2008 року).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок",до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами ( ч.3 ст. 116 ЗК)

Не підлягають до задоволення позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.

Відповідно до абзацу 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в законні силі перебувати не може, воно підлягає скасуванню на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в користь позивача(апелянта) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.88, 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право на завершення приватизації земельної ділянки №28 площею 389 м.кв. для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Світанок» в м.Червонограді Львівської області, що була передана згідно з рішенням виконкому Червоноградської міської ради №487 від 21.12.1995р. у приватну власність її матері ОСОБА_4, яка померла 15.09.2014р. з оформленням права власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стягнути з Червоноградської міської ради Львівської області в користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн..

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції з розгляду цивільних і кримінальних справа шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_8