Справа №442/1581/16-ц
Провадження №2/442/713/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

при секретарі Лужецькій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, загальною площею 145,5 кв. м., житловою - 61,6 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в травні 1971 року він зі сім'єю переїхав жити в м. Дрогобич, винаймивши частину житлового будинку по АДРЕСА_1 у ОСОБА_6, яка проживала в іншій його частині. ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 19 лютою 1971 року нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори належала 1/5 частина вищевказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, яку вона успадкувала після смерті її чоловіка ОСОБА_7. Крім ОСОБА_6 співвласниками вказаного житлового будинку були ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Проживала ОСОБА_6 у вищезазначеному будинку одна, оскільки її чоловік, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Дітей у шлюбі у них не було. Родичі її та чоловіка, які є співвласниками даного житлового будинку, проживають в Республіці Польща.

Зазначає, що його сім'я на протязі 3-х років сплачувала ОСОБА_6 плату за користування житлом та комунальні послуги, а пізніше сплачували лише комунальні послуги - оскільки між його сім'єю та ОСОБА_6 склалися дуже добрі відносини, вони разом з нею харчувалися, допомагали їй вести домашнє господарство та утримувати будинок. Так як для ОСОБА_6 його сім'я стала найближчими людьми, які їй допомагали, інших близьких родичів у неї не було, родичі чоловіка її ніколи не відвідували, а тому вона неодноразово заявляла, що має намір скласти заповіт, адже бажала, щоб після її смерті даний будинок залишився для його сім'ї.

Таким чином, вони прожили з ОСОБА_6 на протязі одинадцяти років, тобто до дня її смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3, однак, заповіт вона скласти не встигла, оскільки раптово померла.

Організацією похорону та усі витрати пов'язані з похованням ОСОБА_6 здійснила його сім'я. Ніхто з близьких родичів ОСОБА_6 ні на похорон, ні після похорону не з'явився, в тому числі інші співвласники даного будинку.

Після смерті ОСОБА_6 по даний час його сім'я проживає в даному будинку, тобто на протязі більше 40 років. В даний час в житловому будинку крім нього, його дружини та дочки проживають та зареєстроване місце проживання його внучки, ОСОБА_10 та правнука, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Фактично, він володіє та користуюся чужим житловим будинком після смерті ОСОБА_6 на протязі більше 30 років. Крім того, є інвалідом І групи, так як у нього ампутована нога, даний будинок є для нього єдиним житлом, іншого житла у нього немає, так як усі свої заощадження його сім'я вкладала в утримання, ремонт та покращення технічного стану та умов проживання у даному житловому будинку.

Усі документи, які стосуються даного житлового будинку та ОСОБА_2 знаходяться у нього на руках. Проте, він позбавлений можливості оформлення субсидії та приватизації земельної ділянки, у зв'язку з тим, що не оформив своє право власності на підставі ст. 344 ЦК України. Де знаходяться та проживають інші співвласники даного будинку йому невідомо. Жодних відомостей про їх місцезнаходження та чи вони ще живі у нього немає, а тому просить суд постановити рішення, яким визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на спірне нерухоме майно.

Позивач та його представник - ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Представник відповідача - ОСОБА_13 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав викладених у письмовому запереченні.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились не повідомивши причин, хоча були своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання через оголошення в пресі і, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про час та дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у їх відсутності.

Свідки ОСОБА_14 ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили суду той факт, що дійсно на протязі останніх 40 років у будинку АДРЕСА_1 проживає сім'я позивача, яка спочатку винаймала житло у ОСОБА_6, а після її смерті залишилась там проживати. Вони проживали дружно, родичів покійної ОСОБА_6 вони не знали, організацією похорону займалась сім'я позивача.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Як вбачається з свідоцтв про право власності на будівлі, виданих 14 квітня 1958 року на підставі рішення виконкому Дрогобицької міської ради депутатів трудящих від 31.03.1958 року за № 147/24 міським відділом комунального господарства Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради депутатів трудящих, зареєстрованих за № 525 ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить по 1/5 частини домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину від 19.02.1971 року, виданого нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори - Нагайцев М.П., зареєстрованого в реєстрі за №4 ОСОБА_6 успадкувала 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 після смерті свого чоловіка, ОСОБА_7, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 27.05.1970 року).

В судовому засіданні встановлено, що в травні 1971 року ОСОБА_1 з сім'єю переїхав жити в м. Дрогобич, винаймивши частину житлового будинку, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 у ОСОБА_6, яка проживала в іншій частині вказаного житлового будинку.

Проживала ОСОБА_6 у вищезазначеному будинку одна, оскільки її чоловік, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Дітей у шлюбі у них не було. Родичі її чоловіка, які є співвласниками даного житлового будинку виїхали на проживання в Республіку Польща.

Крім того встановлено, що сім'я позивача сплачувала ОСОБА_6 плату за користування житлом та комунальні послуги, а пізніше - лише комунальні послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про оплату комунальних послуг.

Таким чином, сім'я ОСОБА_1 прожила з ОСОБА_6 на протязі одинадцяти років, до дня її смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 27.08.1982 року).

Організацією похорону та усі витрати пов'язані з похованням ОСОБА_6 здійснила сім'я позивача. Ніхто з близьких родичів ОСОБА_6, в тому числі інші співвласники спірного житлового будинку на похорон, не з'явились, надіславши міжнародну телеграму, в якій просили поховати ОСОБА_6 в сімейному гробівці.

Після смерті ОСОБА_6 по даний час сім'я позивача проживає в даному будинку, тобто на протязі більше 40 років. В даний час в житловому будинку крім ОСОБА_1, його дружини, ОСОБА_19 та дочки, ОСОБА_14 зареєстровані його внучка ОСОБА_10 та правнук ОСОБА_11.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1, володіє та користуюся чужим житловим будинком після смерті ОСОБА_6 на протязі більше 30 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

В статті 328 ЦК України вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» п. 11 - «Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.»

Судом встановлено, що позивач довів факт набуття ним права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується ним на протязі більше 30 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 130, 174, 209, 212-215, ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею - 145,5 кв. м., житловою площею - 61,6 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Хомик А.П.