Справа №: 343/787/16-ц
Провадження №: 6/0343/22/16
У Х В А Л А

про відмову в обмеженні виїзду за кордон

14 квітня 2016 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Долина Івано-Франківської області подання головного державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець ВДВС Долинського РУЮ звернулася в Долинський районний суд з поданням , погодженим з начальником відділу ДВС Долинського РУЮ, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, жительки м.Долина вул.Грушевського,19/23 Івано-Франківської області, до виконання зобовязань за рішенням згідно виконавчого листа №2-892/2011 від 28.10.2011 року, виданого Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованість в сумі 244153,33грн.

В поданні зазначено, що в провадженні відділу ДВС Долинського РУЮ на виконанні знаходиться виконавче провадження № 48664857 з виконання виконавчого листа № 2-892/2011 від 28.10.2011 року, виданого Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованість в сумі 244153,33 грн.

10.09.2015 року державним виконавцем повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та надіслано боржнику.

10.09.2015 року державним виконавцем направлено запити в реєструючі установи про перевірку майнового стану боржника.

10.09.2015 року, згідно відповідей державної податкової служби : платник податків з таким податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває, встановлено, що боржник працює в Долинському УПФУ, однак згідно відповіді останнього, ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.04.2015 року.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України, боржник пенсії не отримує.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно - відомості відсутні

17.09.2015 року отримано повідомлення Держземагенства у Долинському районі про те, що земельні ділянки за боржником не зареєстровані.

02.10.2015 року отримано повідомлення ЦНП при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області про те, що за боржником автотранспортний засіб відсутній.

По даному виконавчому документу погашено заборгованість в сумі 45135 грн від реалізації майна боржника та 4603,50грн було утримано з заробітної плати.

18.03.2016 року згідно акту державного виконавця, описане та арештоване рухоме майно боржника, за місцем її фактичного проживання.

Майна боржника недостатньо для задоволення вимог стягувача.

Боржником заборгованість на даний час в повному обсязі не погашено.

У ВДВС Долинського РУЮ поступила заява стягувача з проханням звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

В ході проведення виконавчих дій, згідно паспорта громадянина України серії СС757710 встановлено, що ОСОБА_1М має закордонний паспорт № РА166680 виданий 20.03.2015 року.

Згідно заяви боржника від 18.03.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 повідомлена про рішення суду та отримала постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вищенаведене свідчить про те , що боржник ухиляється від виконання рішення суду

В судове засідання головний державний виконавець ВДВС Долинського РУЮ ОСОБА_2 не з"явилась, хоч про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку, подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності, подання підтримує (а.с.18).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян на виїзд і в'їзд на територію України, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Посилання державного виконавця на норму ст.377-1 ЦПК України, як на норму, якою регламентовано порядок розгляду судами питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), не дає суду правової підстави вирішити питання про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника без спеціальної матеріальної норми, як це передбачено Конституцією України.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об"єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання зобов"язань покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобовязань , покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо). Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України Про виконавче провадження, означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

З матеріалів доданих до подання неможливо встановити факт ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання своїх зобов'язань, так як наявність боргу в сумі 194414,83 грн., станом на час звернення до суду із поданням, не може бути прийнято судом, як підтвердження умисного ухилення від виконання зобов'язань.

Згідно письмової заяви боржника ОСОБА_1, (а.с.10), останній відомо про відкрите виконавче провадження та наявність зобовязання відповідно до зазначеного вище виконавчого листа. Разом з тим, в даний час остання не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, майна немає. По мірі можливості, заборгованість зобов"язується сплачувати.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобовязань згідно виконавчого листа №2-892/2011 від 28.10.2011 року, виданого Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованість в сумі 244153,33грн. та намагається виїхати за межі України, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності. Додані до заяви документи, а саме: копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №48664857 від 10.09.2015р., копія виконавчого листа №2-892/2011 від 28.10.2011 року, виданого Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованість в сумі 244153,33грн., копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №33696739 від 11.04.2013р., та відповіді реєструючих установ самі по собі не доводять факт ухилення боржника від виконання рішення.

При цьому суд враховує, що невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, перебування у відпусці по догляду за дитиною, але державним виконавцем не доведено, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання, хоча має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Також суду не доведено, що саме такий захід як обмеження у праві виїзду буде належним для забезпечення сплати боргу.

Так, у рішенні від 26.11.2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі,

по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою зясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв'язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

У зв'язку із зазначеним суд дійшов висновку про необґрунтованість подання та вважає за необхідне відмовити у його задоволенні.

На підставі ст. 33 Конституції України ,керуючись ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України, ст. ст. 377-1, 293 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів після отримання копії до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: