Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2752/15-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 41 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Микитюк О.Ю., Кочетова Л.Г.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, що принижує честь і гідність, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати недостовірною та такою, що порочить її гідність та честь інформацію, викладену в заяві ОСОБА_2 до Новоград-Волинського МВ УМВС України від 27.03.2015 року та її поясненнях працівникам міліції, що містяться в матеріалах ЖЄО 32073 від 27.03.2015 року, щодо здійснення нею дзвінків на телефон відповідачки з погрозами фізичної розправи та нецензурними висловлюваннями;

- зобовязати ОСОБА_2 спростувати протягом тижня, з дня набрання рішенням законної сили, недостовірну негативну інформацію про неї (позивачку), викладену у вищезазначених документах, шляхом направлення до Новоград-Волинського МВ УМВС України заяви наступного змісту: «Цією заявою я стверджую, що інформація щодо здійснення ОСОБА_1 у березні 2015 року телефонних дзвінків на мою адресу з погрозами фізичнї розправи та нецензурними висловлюваннями, є неправдивою»;

-стягнути з відповідачки 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 27.03.2015 року Новоград-Волинським МВ УМВС України у Житомирській області була зареєстрована письмова заява ОСОБА_2 про те, що вона (позивачка) зі свого мобільного телефону (НОМЕР_1) о 15.50 год. 27.03.2015 року зателефонувала до відповідачки та погрожувала фізичною розправою, нецензурно висловлювалась. У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просила притягнути її до адміністративної відповідальності. В цей же день троє працівників міліції приїхали до неї до дому, увірвалися до квартири, намагалися вилучити телефон, звинувачували у втручанні в приватне життя відповідачки, внаслідок чого у неї стався гіпертонічний криз.

Однак, вона з ОСОБА_2 особисто не знайома, ніколи їй не телефонувала, не погрожувала та не висловлювалася нецензурно. ОСОБА_2, у свою чергу, з почуттів ревнощів до колишнього сусіда позивачки ОСОБА_3, свідомо поширила неправдиву інформацію, чим принизила її честь, гідність та ділову репутацію, спричинила моральну шкоду.

11.03.2016 року позивачка подала до суду заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 1500 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу (а.с. 71-73).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить гідність та честь ОСОБА_1 інформацію, викладену в заяві ОСОБА_2 до Новоград-Волинського МВ УМВС в Житомирській області від 27.03.2015 року та її поясненнях працівникам Новоград-Волинського МВ, що містяться в матеріалах ЖЄО 32073 від 27.03.2015 року щодо здійснення ОСОБА_1 дзвінків на телефон ОСОБА_2 з погрозами фізичної розправи та нецензурними висловлюваннями. Зобовязано ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом повідомлення Новоград-Волинське МВ УМВС України Житомирської області про ухвалене у справі судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати в сумі 1500 грн.

Додатковим рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1929 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, просила рішення скасувати в частині задоволених вимог та залишити без змін в частині відмови у задоволенні позову. Зокрема, зазначила, що вона звернулася до міліції із заявою не з метою поширення інформації, а для її перевірки компетентними органами, оскільки вона неодноразово, починаючи з 12.03.2015 року отримувала від позивачки смс-повідомлення, телефонні дзвінки з лайками та погрозами. Крім того, стягуючи з неї 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд не звернув увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження погіршення стану здоров'я позивачки у зв'язку із даними подіями.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачкою факту завідомо безпідставного, образливого висловлювання відповідачки на її адресу в заяві до Новоград-Волинського МВ від 27.03.2015 р. та поясненнях. Крім того, дане звернення не пов'язано з наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити права, свободи чи законні інтереси, а відтак має характер наклепу і тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Проте, погодитися з такими висновками не можна, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У ч. 2 п. 24 Постанови зазначено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного права.

Згідно з висновками, викладеними у рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року № 8-рп/2003 у справі про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР, викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Також у п. 16 Постанови роз'яснено, що відповідно до вимог ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову.

Встановлено, що 27.03.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області із заявою (зареєстрована за № 2073) про те, що в цей же день о 15.50 год. їй зателефонувала ОСОБА_1 та погрожувала фізичною розправою, нецензурно висловлювалась, безпідставно звинуватила у інтимних стосунках із працівником СТОВ «Альянс-Бекон» ОСОБА_3 Також, ОСОБА_1 казала, що у неї є зв'язки у органах прокуратури, міліції та суду, погрожувала подати позов. У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просила допомогти їй розібратися у складній ситуації з громадянкою ОСОБА_1, оскільки ці погрози негативно відображаються на її фізичному стані (а.с. 184).

В цей же день відповідачка надала пояснення працівнику міліції, в яких зазначила, що починаючи з 12.03.2015 року ОСОБА_1 погрожувала їй по телефону фізичною розправою тому, що їй не подобається спілкування відповідачки з ОСОБА_3, натякаючи про наявність між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 інтимних стосунків. При цьому, позивачка нецензурно висловлювалась, погрожувала фіктивними доказами та своїми зв'язками у міліції, прокуратурі і суду. Також, відповідачка вказує на те, що ОСОБА_1 телефонує їй та надсилає смс-повідомлення образливого змісту у будь-який час з різних номерів телефону, чим негативно впливає на її фізичне та моральне здоров'я (а.с. 186).

27.03.2015 року був опитаний ОСОБА_3, який зазначив, що його колишня сусідка ОСОБА_1 постійно мала до нього якісь претензії, висловлювала на його адресу словесні образи та погрози, у зв'язку з чим він вимушений був зняти квартиру у іншому місці. Проте, остання почала за ним слідкувати, дзвонити на мобільний телефон, продовжувала висловлювати словесні образи та погрози, надсилати смс-повідомлення. У зв'язку з чим вона так себе поводить, йому не відомо, однак, від її нічних дзвінків у нього погіршився стан здоров'я (а.с. 187-188).

З рапорту о/у СКР майора міліції ОСОБА_4 вбачається, що 27.03.2015 року він у складі опергрупи виїхав до ОСОБА_1, яка відмовилася від дачі будь-яких пояснень (а.с. 189).

30.03.2015 року була опитана ОСОБА_1, яка зазначила, що з ОСОБА_2 вона особисто не знайома, ніколи їй не телефонувала, бачила її кілька разів вночі, коли відповідачка виходила з квартири ОСОБА_3 (сусіда). Візити ОСОБА_2 супроводжувалися шумовими ефектами, чим заважали нічному відпочинку позивачки (а.с. 192).

Під час перевірки вищевказаної заяви працівниками міліції не перевірялися дані мобільних телефонів ОСОБА_2 і ОСОБА_1, а 31.03.2015 року складено Висновок про закінчення розгляду звернення ОСОБА_2 (а.с. 193-194). При цьому, у даному документі відсутні будь-які висновки щодо вищезазначених подій.

Також, з роздруківки мобільних телефонних номерів вбачається, що 26-27.03.2016 року з телефонного номеру позивачки у нічний та ранковий час здійснювалося з'єднання з телефоном ОСОБА_2 (а.с. 84). Разом з тим, у даній роздруківці не вказано, чи були це телефонні розмови або смс-повідомлення. Крім того, цей документ не є офіційним, не містить всіх реквізитів (дата, номер, назва установи, що його видала, підпис тощо).

Судом першої інстанції долучено до справи роздруківку смс-повідомлень з телефону позивачки за 26-27 березня 2015 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово надсилала ОСОБА_2 у нічний та ранковий час повідомлення образливого характеру щодо стосунків з ОСОБА_3, чим втручалася у особисте життя відповідачки (а.с. 108-120).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що подання ОСОБА_2 заяви до міліції є реалізацією її права на звернення до правоохоронних органів, з метою перевірки відомостей, та не може вважатись їх поширенням. Крім того, надана ОСОБА_1 довідка про виклик 30.03.2015 року швидкої допомоги у зв'язку із гіпертонічним кризом, не є належним доказом погіршення стану здоров'я позивачки внаслідок звернення ОСОБА_2 до міліції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2016 року та додаткове рішення від 26 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді