Провадження № 22-ц/780/3559/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 46 21.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1, із земельною ділянкою площею 0,3164 га, на якій розташований її будинок, господарські будівлі та споруди. Рішенням дванадцятої сесії двадцять першого скликання Озернянської сільської ради від 16.03.1993 року ОСОБА_4 виділена земельна ділянка 0,25 га, що межує з її земельною ділянкою, який залишився в спадщину після смерті батька.

Рішенням Озернянської сільської ради від 20.11.2009 року за №25-215 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства, цей дозвіл ОСОБА_3 надано тоді, коли користувачем цієї земельної ділянки була позивачка згідно до вищевказаного рішення Озернянської сільської ради від 16.03.1993 року і позивачка не давала погодження землекористувача - письмову згоду на вилучення у неї земельної ділянки для безоплатної її передачі у власність ОСОБА_3. На підставі вказаного рішення Озернянської сільської ради від 20.11.2009 року за №25-215 на ім'я ОСОБА_3 виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,1886 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Просила визнати недійсним пункт 28 рішення Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області №25-215 від 20.11.2009 року в частині надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, складений на ім»я ОСОБА_3 та зареєстрований 25 серпня 2010 року за № 21; стягнути з відповідача витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду київської області від 18 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці ОСОБА_2 належить на праві власності жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1.

З архівного витягу Архівного відділу Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 31.08.2015 року № 01-45/91 виданого за заявою від 28.08.2015 року ОСОБА_2 вбачається, що по документах архівного фонду №51 «Озернянська сільська рада с. Озерна та її виконавчий комітет» в протоколі 12-ї сесії 21-го скликання Озернянської сільської ради народних депутатів в рішенні від 16.03.1993 року «Про виділення земельних ділянок громадянам», значиться: «Розглянувши заяви громадян про виділення земельних ділянок в селах Озерна, Межове та Коржівка, та керуючись ст. 9, ст. 18, ст. 56 Земельного Кодексу України, ст. 25 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування сесія Озернянської сільської Ради народних депутатів вирішила: ... 35. Виділити ОСОБА_5 земельну ділянку 0,25 га біля жилого будинку, який залишився в спадщину після батька по вул. М»ясній». Наведене підтверджується копією архівного витягу Архівного відділу Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 31.08.2015 року № 01-45/91.

Відповідно до копії кадастрового плану земельної ділянки у фактичному користуван ні позивачки перебуває земельна ділянка біля будинку АДРЕСА_1 площею 0, 3164 га.

Згідно рішення 25 сесії 5-го скликання Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 20.11.2009 року надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки: орієнтовною площею 0,36 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, для будівництва і обслу говування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, та орієнтовною площею 0,20 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 /п.28 рішення/..

На підставі вказаного рішення Озернянської сільської ради 25 сесії 5-го скликання від 20.11.2009 року на ім'я ОСОБА_3 виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,1886 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення земельної ділянки-для ведення особис того селянського господарства.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачка не надала до суду належні та безспірні докази, які б підтверджували те, що вона в передбаченому законом порядку набула права власності або права користування спірною земельною ділянкою, яка була приватизована ОСОБА_3

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону виходячи з наступного:

Згідно до ст. 23 ЗК України 1990 року, право власності або право постійного користу вання землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст. 24 ЗК України 1990 року, право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

А як передбачено ст.67 цього Кодексу, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Нормами ЗК України 1990 року було також передбачено надання земельних ділянок у власність або користування громадян для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно до ст. 56 ЗК України 1990 року, для ведення особистого підсобного госпо дарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

А за ч.2 цієї статті, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2014 року, в задоволені позову ОСОБА_2 до Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку було відмовлено. Вказане рішення набуло законної сили.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09.12.2014 року було встановлено наступне:

В земельно-кадастровій книзі Озернянської сільської ради з 1993 року за позивачкою ОСОБА_2 числиться 0,30 га земельної ділянки в постійному користу ванні за адресою: АДРЕСА_1.

Спірну земельну ділянку ще з 1986-1988 років постійно використовує ОСОБА_3, тобто, ще за життя батька позивачки ОСОБА_3 вже користувався цією земельною ділянкою, яку йому було надано як члену колгоспу.

Фактично на момент смерті батька позивачки в його користуванні була земельна ділянка розміром 0,30 га біля будинку по АДРЕСА_1, земельна ділянка саме такого розміру рахується за позивачкою ОСОБА_2 з 1993 року по записах в земельно-кадастровій книзі сільської ради за період з 1993 року.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину за заповітом прийняла позивачка ОСОБА_2

З відповідними заявами до сільської ради про надання їй земельної ділянки у користування або передачу її у власність позивач після оформлення спадщини на будинок не зверталася.

За життя спадкодавець ОСОБА_5 не оформив своє право власності або право користування земельною ділянкою у встановленому порядку, оскільки за ст.23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами.

Щодо прав ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, то судом враховані наступні обставини, а саме: спірною земельною ділянкою ОСОБА_3 постійно користується ще з 1986-1988 року, в 2009 році в порядку, установленому ст.118 діючого ЗК України в редакції 2001 року, він звернувся з відповідною заявою щодо приватизації цієї земельної ділянки до Озернянської сільської ради, а згідно оскаржуваного позивачкою рішення сільської ради від 20.11.2009 року йому було надано дозвіл на розробку технічної докумен тації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на спірну земельну ділянку.

Озернянською сільською радою було прийняте оскаржуване рішення в межах її повноважень, рішення приймалося щодо земельної ділянки, яка перебувала тривалий час у користуванні саме ОСОБА_3, а не позивачки, оскільки, як вказано вище, спірною земельною ділянкою позивач взагалі після смерті її батька не користувалася, також до неї і не могло перейти право на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 розміром до 0,20 га відповідно до правових норм, які діяли на той час, а тому згода позивачки на передачу у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки не була потрібна.

При прийнятті цього рішення органом місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3, права позивачки, як землекористувача, порушені не були.

Зазначені обставини були встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09.12.2014 року, та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскаржуване рішення прийняте Озернянською сільською радою було в межах її повноважень, рішення приймалося щодо земельної ділянки, яка перебувала тривалий час у користуванні саме ОСОБА_3, а не позивачки, оскільки, як встановлено судом, спірною земельною ділянкою позивачка взагалі після смерті її батька не користувалася, позивачка не являлася ні власником, ні землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому згода позивачки на передачу у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки не була потрібна.

При прийнятті цього рішення органом місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3, права позивачки, як землекористувача, порушені не були з підстав, на які вказано в цьому рішенні.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: