ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2906/16-ц
Провадження 2/636/1679/16
Рішення

Іменем України

(Заочне)

09 грудня 2016 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді- Панаід І.В.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

23 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначав, що йому на праві власності належить вищевказане спірне житлове приміщення в м. Чугуїв, відповідач у зазначеній квартирі не проживає, а отже має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Представник позивача до зали судових засідань не з'явився, подавши заяву в якій зазначав, що просить розгляд справи провести без його участі та участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення на адресу її реєстрації судових повісток про виклик, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи без її участі не подавала.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 02.06.2016 р. (а.с.4).

Згідно інформації наданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України в Харківській області, у спірному житловому приміщені, з 01.02.2000 р. зареєстрована, ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_2 є колишнім власником квартири АДРЕСА_1, яка після продажу квартири не знялась з реєстраційного обліку у зазначеному житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 50 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його родини, інших осіб та розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження або втручання в права власника можливі на підставах, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки відповідач не є членом сімї позивача, а також враховуючи, що у позивача особисто з відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному помешканні, позивач має право на захист своїх прав власника і вимагати визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а отже підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 174, 197, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, судові витрати у сумі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна гривня 60 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя