Справа №587/2820/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Куц В. І.
Номер провадження 22-ц/788/256/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
У ХВАЛА

09 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відділу Державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції Сумської області

на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року

у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», заінтересовані особи - старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції Сумської області Бистрова Наталія Борисівна, боржник ОСОБА_4, на дії старшого державного виконавця, про визнання їх неправомірними, скасування постанови від 27 жовтня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язання до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року визнані неправомірними дії старшого державного виконавця відділу ДВС Сумського районного управління юстиції Сумської області Бистрової Н.Б. про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Бистрової Н.Б. від 27 жовтня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1068/11 від 19 січня 2012 року та зобов'язано відкрити виконавче провадження з примусового виконання по даному виконавчому листу заочного рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 грудня 2011 року по справі №2-1068/11.

В апеляційній скарзі відділ ДВС Сумського районного управління юстиції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції при постановленні ухвали керувався виключно положеннями ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» і не врахував положення п. 7 ч. 1 ст. 29 вказаного Закону.

Зазначає, що стягувач ПАТ «ВіЕйБі Банк» відкликав виконавчий лист та ініціював перереєстрацію права власності іпотечного майна боржника, при цьому ще при судовому розгляді справи №587/2819/14-ц від 04 лютого 2015 року про звільнення іпотечного майна ОСОБА_4 з-під арешту надав інформацію суду щодо повного погашення боргу.

Боржник ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4) повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «ВіЕйБі Банк», яка заперечує проти скарги та вважає ухвалу суду вірною, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

23 листопада 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до суду зі скаргою, мотивуючи її тим, що Сумським районним судом Сумської області 20 грудня 2011 року ухвалене рішення у справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позов банку задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №74 від 22 червня 2006 року в сумі 471 281 грн. 28 коп. звернуто стягнення на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 а саме: під літ. «А» корпус цегляний, загальною площею 74,6 кв. м, під літ. «Б» корпус цегляний загальною площею 80,4 кв. м, під літ. «В» корпус цегляний загальною площею 66,5 кв. м, під літ. «Г» корпус цегляний загальною площею 76,6 кв. м, під літ. «Д» літня кухня дерев'яна, обкладена цеглою, під літ «Е» гараж цегляний загальною площею 198,4 кв. м, під літ. «З» душ дощатий, під літ. «И» сарай цегляний, під літ. «К» насосна станція, під літ. «Л» баня цегляна загальною площею 35,7 кв. м, під літ. «М» теплиця, за №1-6 огорожа, які належать ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу б/н від 07 серпня 2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10398696, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 10886604, на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк», шляхом їх реалізації на прилюдних торгах в процесі виконавчого провадження, з початковою ціною для реалізації, визначеною суб'єктом оціночної діяльності в процесі виконавчого провадження.

19 січня 2012 року стягувачу ПАТ «ВіЕйБі Банк» був виданий виконавчий лист.

26 жовтня 2015 року банк повторно подав до відділу ДВС Сумського районного управління юстиції заяву про примусове виконання рішення із виконавчим листом у справі № 2-1068/11, виданим Сумським районним судом 19 січня 2012 року.

28 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Сумського районного управління юстиції Бистровою Н.Б. винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що 28 жовтня 2014 року виконавчий документ був повернутий стягувачу відповідно до п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою ПАТ «ВіЕйБі Банк», а відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою.

Банк вважав постанову державного виконавця незаконною, посилаючись на положення ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких державний виконавець відкриває виконавче провадження за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення суду та зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам закону і пред'явлений до виконання до відповідного органу виконавчої служби.

При цьому банк посилався на ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає підстави повернення стягувачу виконавчого документа, на підставі якого відкрите виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, в тому числі якщо є письмова заява стягувача (п.1).

Зазначаючи, що згідно ч. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, банк зазначав, що він як стягувач у випадку повернення йому виконавчого документа за його заявою має право на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання для реалізації процедури подальшого примусового виконання рішення суду.

Банк просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу ДВС Сумського районного управління юстиції Бистрової Н.Б. про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа у справі № 2-1068/11, виданого Сумським районним судом 19 січня 2012 року; скасувати постанову ВП № 49178591від 27 жовтня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1068/11; зобов'язати старшого державного виконавця Бистрову Н.Б. відкрити виконавче провадження з виконання рішення Сумського районного суду від 20 грудня 2011 року у справі №2-1068/11.

Задовольняючи скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк», суд першої інстанції виходив з того, що згідно вимог ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, в тому числі і у випадку повернення йому виконавчого документа за його заявою, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, для реалізації процедури подальшого примусового виконання рішення суду, яке не виконане, а тому постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27 жовтня 2015 року порушує права стягувача.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Сумського районного суду Сумської області від 20 грудня 2011 року у справі №2-1068/2011 року за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №74 від 22 червня 2006 року в сумі 471281 грн. 28 коп. звернуто стягнення на нежитлові приміщення, розташовані за адресою АДРЕСА_1 а саме: під літ. «А» корпус цегляний загальною площею 74,6 кв. м, під літ. «Б» корпус цегляний загальною площею 80,4 кв. м, під. літ. «В» корпус цегляний загальною площею 66,5 кв. м, під літ. «Г» корпус цегляний загальною площею 76,6 кв. м, під літ. «Д» літня кухня дерев'яна, обкладена цеглою, під. літ «Е» гараж цегляний загальною площею 198,4 кв. м, під літ. «З» душ дощатий, під літ. «И» сарай цегляний, під літ. «К» насосна станція, під літ. «Л» баня цегляна загальною площею 35,7 кв. м, під літ. «М» теплиця, за № 1-6 огорожа, які належать ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу б/н від 07 серпня 2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10398696, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №10886604, на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк «ВІЕйБі Банк», шляхом реалізації на прилюдних торгах в процесі виконавчого провадження, з початковою ціною для реалізації, визначеною суб'єктом оціночної діяльності в процесі виконавчого провадження.

На виконання вказаного рішення суду Сумським районним судом 19 січня 2012 року виданий виконавчий лист, який був поданий до відділу ДВС на примусове виконання (а.с. 17).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Сумського районного управління юстиції від 09 жовтня 2013 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист №2-1068, виданий Сумським районним судом 19 січня 2012 року, повернуто стягувачу у зв'язку з відмовою останнього залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення (а.с. 17, 18).

30 вересня 2014 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до відділу ДВС Сумського районного управління юстиції з проханням повернути стягувачу виконавчий лист, виданий Сумським районним судом 19 січня 2012 року про звернення стягнення на майно без виконання та зняти арешт з майна, накладеного в межах провадження з виконання виконавчого листа, згідно ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 19).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Бистровою Н.Б. від 28 жовтня 2014 року повернуто стягувачу виконавчий лист №2-1068/11, виданий 19 січня 2012 року, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону та зазначено, що при повернені виконавчого документа стягувачу на підставі вказаної норми закону за його заявою відсутні законні підстави для звільнення майна боржника з-під арешту. (а.с. 23-25).

На виконавчому листі №2-1068, виданому Сумським районним судом Сумської області 19 січня 2012 року про звернення стягнення на належні ОСОБА_4 нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 74 від 22 червня 2006 року в сумі 471281 грн. 28 коп., стоять відмітки державного виконавця від 9 жовтня 2013 року про його повернення стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону та від 28 жовтня 2014 року про його повернення стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону з зазначеннями, що стягнень проведено не було. (а.с.17).

Рішенням Сумського районного суду від 18 грудня 2014 року у справі №587/2819/14-ц за позовом ОСОБА_4 до відділу ДВС Сумського районного управління юстиції, третя особа - ПАТ «ВіЕйБі Банк», про зобов'язання вчинити дії зобов'язано відділ ДВС виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження (арешти) №12235693 від 02 березня 2012 року, зроблений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №31507733 від 15 лютого 2012 року, та №6786954, зроблений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №44486676 від 22 серпня 2014 року, на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №44486676 по примусовому виконанню рішення від 19 січня 2012 року у справі №2-1068/11 Сумського районного суду Сумської області (а.с.60 - 61).

На підставі вказаного рішення суду 4 лютого 2015 року виданий виконавчий лист (а.с.62).

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 9 лютого 2015 року № 33353122 і № 33353920 вбачається, що нерухоме майно, на яке було накладено арешт постановами державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31507733 від 15 лютого 2012 року та № 44486676 від 22 серпня 2014 року припинене обтяження 9 лютого 2015 року та закінчене виконавче провадження постановою №46435206 від 9 лютого 2015 року (а.с.63-64)

На підставі постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с. 6).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Сумського районного управління юстиції від 27 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 19 січня 2012 року, на підставі на п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що 28 жовтня 2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий лист був повернений стягувачу на підставі його заяви, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Виконавчий лист повернуто стягувачу (а.с. 7- 9).

Згідно ст. 383, ч. 2 ст. 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконав

В силу ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ст. 12 названого Закону, сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 25 цього Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 7 ч.1, ч. 4 ст. 26 вказаного Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо, в тому числі, виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів.

Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 47 зазначеного Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, є письмова заява стягувача.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, наведений у статті 47 Закону припис не містить обмежень для повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, крім випадку, коли строк для пред'явлення документа до виконання, встановлений ст. 22 Закону, пропущений.

Матеріалами справи доведено, що в межах строку, встановленого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач повторно подав заяву про прийняття до провадження виконавчого листа.

Визнання судом дій державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження такими, що суперечать Закону України "Про виконавче провадження", відповідає положенням ст. ст. 26, 49, 50 цього Закону, та приписам ст. 47 Закону, які є спеціальними по відношенню до положень ст. 26 Закону стосовно можливості відкриття виконавчого провадження за повторним пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Стаття 49 Закону не визначає таку підставу для закінчення виконавчого провадження, як повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою.

Положення пункту 7 частини 1 ст. 26 Закону (відмова у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою) кореспондується з положеннями пункту 1 частини 1 ст. 49 Закону, якою встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду.

Отже, системний аналіз положень статей 26, 49 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що підставою для закінчення виконавчого провадження є заява стягувача про відмову від примусового виконання рішення суду, яка має бути визнана судом, і яка, відповідно, виключає можливість повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за приписами частини 1 ст. 50 Закону, завершене виконавче провадження з наведених підстав не може бути розпочате знову.

Даючи оцінку діям державного виконавця щодо прийняття постанови від 27 жовтня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, суд першої інстанції правильно застосував положення Закону України "Про виконавче провадження", і матеріалами справи доведено факт порушення державним виконавцем вимог зазначеного Закону.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскаржувана постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження є незаконною, оскільки зміст наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що банк в даному випадку не обмежений у праві вдруге пред'явити виконавчий лист до виконання.

Такий висновок суду узгоджується з роз'ясненнями, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно яких, враховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п'ятої статті 47 у взаємозв'язку з вимогами пункту 7 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження, повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Зокрема, відділ ДВС посилається на те, що вперше виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-1068, виданого Сумським районним судом 19 січня 2012 року, перебувало на виконанні у відділі в період з 15 лютого 2012 року по 09 жовтня 2013, було закінчене на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України в зв'язку з тим, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Вдруге виконавче провадження ВП №44486676 перебувало на виконанні у відділі з 22 серпня 2014 року по 28 жовтня 2014 року включно.

22 серпня 2014 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 44486676.

01 жовтня 2014 року до відділу надійшла заява стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення виконавчого листа без виконання згідно ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та зняття арештів з майна боржника, в вказаній заяві стягувача зазначено про ознайомлення з наслідками повернення виконавчого листа згідно ст. 47 Закону.

Посилання відділу ДВС на зазначені обставини та на обставини, які склалися після винесення оскаржуваної постанови від 27 жовтня 2015 року, також не спростовують висновків суду.

Відділ ДВС зазначає, що 09 лютого 2015 року за заявою представника боржника ОСОБА_4 ОСОБА_7 до відділу надійшов виконавчий лист Сумського районного суду № 587/2819/14-ц від 04 лютого 2015 року про зобов'язання відділу ДВС Сумського районного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження (арешти) майна боржника ОСОБА_4

09 лютого 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 587/2819/14-ц від 04 лютого 2015 року та виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження (арешти) майна боржника ОСОБА_4, а тому майно боржника, на яке за виконавчим листом №2-1068, виданим Сумським районним судом Сумської області 19 січня 2012 року про звернення стягнення на нежитлові приміщення, належні ОСОБА_4, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 74 від 22 червня 2006 року в сумі 471281 грн. 28 коп., звільнене з-під арешту за рішенням суду.

З огляду на зазначене відділ ДВС вважає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк», відкликавши виконавчий лист заявою від 30 вересня 2014 року, звільнивши з-під арешту іпотечне майно боржника, на яке необхідно звернути стягнення за виконавчим документом та вивівши його з іпотеки в судовому порядку ще в 2014 році, безпідставно подав на виконання до відділу виконавчий документ, за яким необхідно звернути стягнення на майно, яке на даний час, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, належить не ОСОБА_4, а на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9, і перереєстрація права власності проведена 13 листопада 2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОНанкою Т.І.(а.с. 58 - 59).

Вказані обставини не впливають на обґрунтованість висновку суду про незаконність відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки не стосуються предмету спору в даній справі, і мають значення для послідуючого виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В зв'язку з наведеним є безпідставними доводи апеляційної скарги відділу ДВС про те, що п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" чітко передбачає, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, і суд при постановленні оскаржуваної ухвали від 28 грудня 2015 року не врахував вказані положення Закону, а керувався винятково положеннями ч. 5 ст. 47 Закону, та проігнорував зміст п. 3.15. Інструкції з організації примусового виконання рішень, в якому зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції Сумської області відхилити.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -