Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/945/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Сарап М. Б.
Доповідач Чорнобривець О. С.
УХВАЛА

Іменем України

07.06.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.

Черненко В.В.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом,-

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що за заповітом, якій був складений батьком 26 жовтня 2004 року, вона є спадкоємцем спадкового майна, відповідач, який є сином померлого, претендує на обов'язкову частку у спадщині у зв'язку з досягненням пенсійного віку на час смерті спадкодавця. Посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_5 через свій похилий вік та стан здоров'я знаходився у безпорадному стані, потребував піклування та стороннього догляду, а відповідач ухилявся від надання допомоги батькові, просила задовольнити позов з підстав, передбачених ст.1224 ЦК України.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2016 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що на момент смерті батька він був пенсіонером, непрацездатним і тому, незалежно від заповіту має право на обов'язкову частку у спадщині. Висновки суду щодо ухилення відповідача від обов'язків сина перед батьком не відповідають дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторони та їх представники підтримали свої доводи та заперечення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Встановлено, що ОСОБА_5 26 жовтня 2004 року склав заповіт, яким все належне йому майно заповів позивачу ОСОБА_4, яка доводиться йому дочкою. Відповідач ОСОБА_3 є сином спадкодавця, має право на обов'язкову частку у спадщині у зв'язку з досягненням пенсійного віку на час смерті спадкодавця відповідно до ст.1241 ЦК України. Сторонами вчинені дії щодо прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про усунення відповідача від прийняття спадщини, виходив з доведеності того факту, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані та потребував допомоги, а відповідач свідомо та навмисно ухилявся від надання спадкодавцю такої допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Статтями 202, 203 Сімейного Кодексу України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до абзацу другого ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вирішуючи справу суд також керувався та правильно застосував роз'яснення пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", в якому вказується, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5, 1926 року народження, проживав у с. Обознівка, у 2003 році у віці 75 років він вдруге переніс гостре порушення мозкового кровообігу (інсульт), 01 січня 2015року потрапив до реанімаційного відділення лікарні та ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88років помер. Поставлено діагноз: виразка шлунку, ішемічна хвороба серця, хронічний панкреатит, цукровий діабет та рак легенів.

Суд встановив і матеріали справи свідчать про те, що через похилий вік та тяжку хворобу спадкодавець був у безпорадному стані та потребував постійного догляду, матеріальної допомоги та моральної підтримки. Таку допомогу відповідач, який несе рівний обов'язок по утриманню непрацездатного батька, не надавав, свідоме винне ухилився від надання спадкодавцеві такого утримання.

Виконуючи свій обов'язок щодо утримання батька та у зв'язку з тим, що відповідач взагалі не надавав ніякої допомоги батькові, догляд за ним здійснювала лише позивач, яка пояснила, що після інсульту батька не міг працювати по господарству, вона йому допомагала, а починаючи з 2014року, через хворобу, батько не міг себе фізично обходити та самостійно забезпечити умови життя, потребував постійного догляду та матеріального забезпечення. Вона опікувалась ним, забезпечувала питанням, ліками, засобами особистої гігієни(памперсами), вела господарство. Відповідач був обізнаний станом батька, проте не цікавився та не проявляв турботи про нього, не пропонував своєї допомоги, не провідував батька коли той його чекав та вона запрошувала відповідача. Позивач вказувала, що вона не просила матеріальної допомоги, але відповідач, проживаючи поряд з батьком, відмовив у її проханні надати батькові допомогу у гігієнічних процедурах, які батька самостійно виконати не міг.

Таки обставини підтверджуються показами свідків, довідкою Кіровоградської ЦРЛ про необхідність постійного стороннього догляду за хворим ОСОБА_3, та не спростовані стороною відповідача, який, як встановлено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, не вважав необхідним надавати батькові допомогу, не пересвідчившись у тому, що така допомога є зайвою.

Встановленим, на переконання колегії суддів, доводиться факт умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів вважає встановленим, що починаючи з 2014року і до дня смерті спадкодавець за станом здоров'я потребував постійної сторонньої допомоги. Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, визначив цей період починаючи з часу перебування ОСОБА_5 у лікарні, тобто 01.01.2015року, що на думку колегія, відповідно до встановлених обставин, є помилковим, але на правильність прийнятого судом рішення не вплинуло. Рішення є законним, обґрунтованим і справедливим. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду у суді першої інстанції, та належно оцінені.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..303, ст.307, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: