Справа № 266/2285/16-ц
Провадження № 2-о/266/190/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого - судді Дзюба М.В.,

за участі:

секретаря - Петрухіной Т.Л.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа - Приморський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Донецьку померла його тітка ОСОБА_3, яка тривалий час хворіла та померла за місцем свого проживання. Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 було отримано на тимчасово непідконтрольній Україні території, що призвело до неможливості отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС України. Похована вона також у місті Донецьку. Просив суд встановити факт смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року з метою подальшої реєстрації цього факту в органах РАЦС та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Представник заявника ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, підтримала доводи заяви та просила її задовольнити. Суду пояснила, що вона є дружиною заявника . ОСОБА_2 є племінником померлої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Донецьк Донецької області. Просила суд встановити факт смерті ОСОБА_4

Представник заінтересованої особи - Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області до суду не з'явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника з вирішенням справи на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Родинні відносини між заявником та померлою ОСОБА_4 підтверджуються дослідженими в судовому засіданні свідоцтвами про їх народження, з яких вбачається, що ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4) та ОСОБА_5 мали спільних батьків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. (а.с.9-11). Заявник є сином ОСОБА_5, а тому доводиться племінником померлій ОСОБА_4

Згідно довідки про причину смерті № 74 від 20.04. 2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Донецьку Донецької області Україна, та причиною її смерті зазначено: хронична судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз з гіпертензією. (а.с.7)

З наданої суду виписки з медичної карти амбулаторного хворого №1467 від 14.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала під наглядом дільничного лікаря, отримувала лікування на дому. З жовтня 2011 року була лежачою хворою, самостійно не пересувалась. ІНФОРМАЦІЯ_3 року хвора померла.

Оцінюючи довідку про причину смерті, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він є рідним братом заявника, а померла ОСОБА_4 - його тітка. Вона доводилась рідною сестрою їх батькові - ОСОБА_5. Останнім часом ОСОБА_4 хворіла, знаходилась за місцем свого проживання в м.Донецьку та через хворобливий стан не могла бути евакуйована з тимчасово непідконтрольної території. Його брат ОСОБА_2 мешкав з нею та здійснював за нею догляд. ІНФОРМАЦІЯ_3 року тітка померла. Витрати на поховання несла їх родина. Похована вона в м.Донецьку.

Оглянутими в судовому засіданні фотозображеннями місця поховання ОСОБА_4 встановлено, що вона похована на цвинтарі поблизу місця поховання свого чоловіка - ОСОБА_9

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

На звернення до органів РАЦС, представнику заявнику листом № 132.4.5-117 від 13.06. 2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_4, оскільки заявником на підтвердження факту смерті пред"явлено документ, виданий на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.20)

Таким чином, суд вважає необхідним застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території у заявника істотно обмежені, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

За таких обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, заявник не зможе реалізувати свої права, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви у повному обсязі та встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 60,212,214,215,256-259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Приморський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій областізадовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року в місті Донецьку, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Донецьку Донецької області, Україна, та причиною смерті є хронічна судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз з гіпертензією.

Рішення про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Дзюба М. В.