Справа № 305/2030/15-ц
Провадження по справі № 2/305/149/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2016 року Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Тулик І.І.

при секретарі - Шемота М.І.

з участю відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №MKB1AK02260007 від 30 листопада 2005 року, ОСОБА_1, отримав кредит в сумі 14475 доларів США на термін до 29 листопада 2012 року, та зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. У порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 26 серпня 2015 року має заборгованість в сумі 26940,82 доларів США, що складається з наступного: 4091,11 доларів США - заборгованості за кредитом; 5842,48 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 336,57 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 16670,66 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. В забезпечення виконання зобов"язання за договором №MKB1AK02260007 від 30 листопада 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов"язаний виконати зобов"язання боржника. Враховуючи порушення основним боржником своїх зобов"язань позивач просив стягнути з відповідачів солідарно, в їхню користь заборгованість за кредитним договором №MKB1AK02260007 від 30 листопада 2005 року в сумі 26940,82 доларів США, що за курсом 22,62 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.08.2015 року складає 609401,35 гривень та судові витрати понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду.

Представник позивача ОСОБА_4 надіслав суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1, його та другого відповідача ОСОБА_3, представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнають. Пояснюють, що зобов"язання за кредитним договором №MKB1AK02260007 від 30 листопада 2005 року ним повністю виконані. Зокрема, на вимогу банку, ним 3 квітня 2010 року належний йому легковий автомобіль марки Sкoda (модель Fabia 1.2, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1) був переданий працівнику Закарпатського РУ Приватбанк для його реалізації за ринковою ціною і направлення отриманих від продажу коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Одночасно, ним була видана банку нотаріально посвідчена довіреність на здійснення дій, пов"язаних з продажем вказаного вище автомобіля. З довідки Рахівського ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області від 13 березня 2012 року випливає, що автомобіль знятий з обліку, що з урахуванням виданої довіреності від 3 квітня 2010 року та акту передачі автомобіля від 3 квітня 2010 року дає підстави припускати продаж банком автомобіля. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, у зв"язку з чим просять застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши відповідача, його представника, вивчивши обставини справи, дослідивши їх докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №MKB1AK02260007 від 30 листопада 2005 року за яким банк надав останньому кредит в сумі 14475 доларів США на купівлю автомобіля із зобов»язанням повернути ці кошти та сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов цього договору та в строк до 29 листопада 2012 року.

З матеріалів справи, досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що відповідач, ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов вищевказаного кредитного договору, не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитом. Станом на 26 серпня 2015 року має заборгованість в сумі 26940,82 доларів США, що складається з наступного: 4091,11 доларів США - заборгованості за кредитом; 5842,48 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 336,57 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 16670,66 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов"язання за договором №MKB1AK02260007 від 30 листопада 2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки відповідно до умов якого, у випадку невиконання чи неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель ОСОБА_3 разом із позичальником солідарно відповідають перед позивачем у повному обсязі зобов'язань, передбачених кредитним договором.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідачами порушені умови кредитного договору, зокрема ними прострочено свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, порушено графік погашення заборгованості за кредитом, отже, в даному випадку, має місце невиконання зобов'язання відповідачами.

При цьому на заперечення цього відповідачами до матеріалів справи долучено акт передачі основним боржником ОСОБА_1 представнику ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_5, автомобіля марки Sкoda (модель Fabia 1.2, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1) для його реалізації за ринковою ціною і направлення отриманих від продажу коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, довіреність від 23 квітня 2010 року та довідку Рахівського ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області №551 від 13 березня 2012 року, з якої слідує, що автомобіль марки Sкoda (модель Fabia 1.2, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1), який був зареєстрований за ОСОБА_1 знятий з обліку 28 квітня 20011 року, у зв"язку з чим на їх переконання основне зобов"язання вважається виконаним.

Однак, суд дослідивши дані докази не вважає їх достатніми та належними для спростування позовних вимог.

Зокрема, як встановлено судом, між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем ОСОБА_1 30 листопада 2005 року був укладений кредитний договір №MKB1AK02260007, згідно якого останній отримав кошти на купівлю автомобіля. Цей договір був забезпечений договором поруки №MKB1AK02260007/1 від 30 листопада 2005 року, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3.

Укладенння інших забезпечувальних договорів, як то договору застави автомобіля, матеріали справи не містять, як і не доведені жодною із сторін, тому говорити про позасудовий порядок звернення стягнення на предмет застави не має підстав.

Так, за загальним правилом заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, в разі коли забезпечене зобов'язання не буде виконано у встановлений строк. Згідно із Законом "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" до способів позасудового звернення стягнення на заставлене рухоме майно належать: 1) передача рухомого майна у власність заставодержателя в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов'язання; 2) продаж заставодержателем предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою або на публічних торгах; 3) відступлення заставодержателю права грошової вимоги, якщо предметом забезпечення є грошова вимога; 4) переказ заставодержателю відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі якщо предметом забезпечення є гроші або цінні папери.

Позасудовий порядок звернення стягнення на предмет застави передбачає обов'язок заставодержателя: 1) зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави; 2) надіслати боржнику та іншим особам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, відповідне письмове повідомлення, в якому визначається позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, що має намір застосувати заставодержатель, та міститься вимога до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет застави заставодержателю протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави.

У разі переходу майна у власність заставодержателя основне зобов'язання вважається повністю виконаним і заставодержатель не вправі пред'являти боржнику інші вимоги у зв'язку із виконанням цього зобов'язання. При цьому всі обтяження рухомого майна, що було предметом застави, з вищим пріоритетом зберігають чинність, а обтяження з нижчим пріоритетом припиняються.

Якщо заставодержатель обрав такий спосіб задоволення своїх інтересів, як продаж заставленого рухомого майна, він має від імені заставодавця укласти договір купівлі-продажу предмета застави з особою, яка запропонувала найвищу ціну, при цьому інші обтяжувачі, на користь яких встановлені зареєстровані обтяження, мають переважне право на придбання предмета застави (якщо декілька осіб бажають скористатися цим правом, воно належить обтяжувачу з вищим пріоритетом).

Натомість ані позивачем ані відповідачами не доведено перебування, придбаного за кредитні кошти рухомого майна - автомобіля марки Sкoda (модель Fabia 1.2, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1), у заставі банку на підставі договору застави, в якому б містилося правила звернення стягнення на заставне майно, в тому числі позасудового.

Таким чином, суд не погоджується з посиланням відповідачів про виконання основного кредитного зобов"язання, шляхом позасудовим зверненням стягнення на предмет застави, та констатує не виконання відповідачами своїх зобов"язань за кредитним договором №MKB1AK02260007 від 30 листопада 2005 року та договором поруки №MKB1AK02260007/1 від 30 листопада 2005 року.

Разом з цим відповідачем ОСОБА_1 в ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, з урахуванням чого суд приходить до такого висновку.

Як убачається із зазначених вище обставин укладення кредитного Договору, останній являється двостороннім, платним, строковим правочином.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

Враховуючи момент виникнення даного правочину, останній за своєю правовою природою являється реальним правочином, тобто, за даним кредитним договором одна сторона (кредитодавець) передала іншій Кредитору) у власність гроші, визначені родовими ознаками, а кредитор зобовязувався повернути таку ж суму грошей.

Права й обовязки сторін кредитного договору виникли з моменту передачі майна, в даному випадку, грошей.

Зважаючи на класифікацію правочинів, даний кредитний договір являється строковим правочином, тобто, правочином у якому обумовлюється момент, з якого він набуває чинності, та момент, з котрого він втрачає чинність.

Так, згідно пункту 5.1. Договору, останній у частині п.3.7. набуває чинності з моменту його підписання сторонами, а згідно пункту 1.1. кредитні кошти були надані Кредитору на строк до 29 листопада 2012 року.

Згідно пункту 3.3. кредитного договору сторони домовилися про остаточне погашення заборгованості за кредитом не пізніше дати, зазначеної в пункті 1.1. 29 листопада 2012 року.

Враховуючи наведене вбачається, що право предявлення кредитодавцем кредитору матеріально-правової вимоги настало 30 листопада 2012 року.

При цьому, відповідними нормами Цивільного кодексу України, визначено поняття позовної давності, її види та загальні характеристики.

Так, відповідно до статей 256-257 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 264 цього ж Кодексу, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Як вже встановлено судом вище, згідно пункту 3.3. кредитного договору дата остаточного погашення заборгованості за кредитом згідно пунктів 1.1., 3.3. 29 листопада 2012 року.

Право предявлення кредитодавцем кредитору матеріально-правової вимоги з 30 листопада 2012 року.

Матеріалами справи не підтверджується переривання перебігу позовної давності, оскільки, згідно розрахунку заборгованості за договором №MKB1AK02260007 від 30 листопада 2005 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, який доданий позивачем до матеріалів позовної заяви, останні погашення кредитором за договором були здійснені 27 жовтня 2008 року, у звязку із чим у кредитодавця виникло право предявлення до кредитора матеріально-правової вимоги з 27 жовтня 2008 року з часу проведення Боржником останнього платежу по кредитному договору або з 30 листопада 2012 року строк закінчення дії Кредитного Договору.

Однак, враховуючи те, що позивачем предявлено до відповідача цивільний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором поза межами трьохрічного строку позовної давності з часу, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК України), а у позовній заяві про поновлення строку позовної давності в відповідності до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач не клопоче, суд вважає, що строк позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права позивачем пропущений, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Стосовно договору поруки суд зазначає таке.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 12) про його дію протягом п"яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено, у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 29 листопада 2012 року (пункт 1.1).

За таких обставин у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 29 листопада 2012 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 29 вересня 2015 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 10,11, 57,58, 60, 88, 212- 215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до цивільної палати апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Тулик І.І.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Тулик І.І.