АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Костюк Л.С.

з участю сторін: апелянта ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 «Зеленецьке» - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленецьке» с. Зелена Кельменецького району Чернівецької області до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання незаконним та скасування рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 «Зеленецьке», інтереси якого представляє ОСОБА_5, звернулося до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення майнової комісії по розпаюванню майна селянської спілки.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідачі організували та провели засідання, за результатами якого виготовили та підписали документ під назвою «Протокол засідання майнової комісії по розпаюванню майна селянської спілки «Зеленецька». Відповідно до цього рішення відповідачі вирішили допаювати пайовий фонд селянської спілки на суму 590960 грн. за рахунок майна, яке нікому не передане у власність вартістю 549 796 грн., та майна, що було повернуто підприємцем ОСОБА_13, вартістю 41164 грн.

__________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 22ц/794/834/2016р. Головуючий у І інстанції: Харабара І.В.

Категорія: 59 Суддя-доповідач: ОСОБА_14

Зазначене рішення прийняте з порушенням положень чинного законодавства та порушує права ТОВ «Зеленецьке» на майно, що входить до пайового фонду ліквідованої селянської спілки «Зеленецьке», що є підставою для визнання його незаконним.

ОСОБА_4 «Зеленецьке» є власником свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) отже є співвласником пайового фонду (майна) колишньої селянської спілки «Зеленецька». Збільшення розміру пайового фонду ліквідованої селянської спілки «Зеленецька» впливає на обєм прав позивача ОСОБА_4 «Зеленецьке» внаслідок зменшення його частки, визначеної у сертифікатах відносно загального розміру пайового фонду.

Крім того, завершення розпаювання закінчилося моментом завершення видачі громадянам - членам реорганізованої селянської спілки «Зеленецька» свідоцтв про право власності на майновий пай, зразок та порядок видачі яких затверджено Постановою КМУ від 28 лютого 2001 року № 177.

Такої процедури, як «допаювання» і видача у звязку з цим додаткових майнових сертифікатів не передбачено жодним нормативним актом, що регулює спірні правовідносини. Крім цього рішення відповідачів, оформлене протоколом майнової комісії 07 липня 2015 року, було ухвалене уже після завершення визначеної законом процедури розпаювання майна.

Вважало, що тільки виключно співвласники вирішують всі питання, що виникають при володінні, користуванні чи розпорядженні майном, а тому відповідачі без згоди співвласників вирішили питання про збільшення розміру пайового фонду та видачу в звязку із цим додаткових майнових сертифікатів, що свідчить про незаконність рішення відповідачів та є підставою для його скасування.

Враховуючи вищевикладене, просило задовольнити їхні позовні вимог в повному обсязі.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 «Зеленецьке» задоволено. Визнано незаконним з моменту прийняття рішення майнової комісії по розпаюванню майна селянської спілки «Зеленецька», оформленої протоколом від 07 липня 2015 року. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1, ОСОБА_2, як особи права яких порушені подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року скасувати, оскільки вона ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 «Зеленецьке» в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі посилаються на те, що ТОВ «Зеленецьке» являється власником майнових сертифікатів (паїв) придбаних у членів КСП(співвласників) згідно договорів купівлі-продажу. ТОВ «Зеленецьке» ніколи не було членом КСП та являється юридичною особою, а членами КСП (співвласниками) були фізичні особи. Оскільки, майно розпайоване між членами КСП відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затверджених зборами співвласників 30.04.2001 року, тому ТОВ «Зеленецьке» до уточнення майна пайового фонду жодного відношення не має, тобто комісія по розпаюванню майна селянської спілки «Зеленецька», на своїх засіданнях про уточнення майна 23.06.2013 року, та при визначенні процентного відношення майна 07.07.2015 року, а також загальні збори власників майнових сертифікатів (паїв) по розпаюванню майна селянської спілки «Зеленецька» від 27 червня 2013 року - при прийняті рішень про уточнення майна, права ТОВ «Зеленецьке» не порушили.

Також, не погоджуються з висновком суду першої інстанції про порушення прав позивача на частину пайового фонду, оскільки при уточнені майна пайового фонду, незважаючи на те що збільшився загальний розмір пайового фонду, сума в 19 сертифікатах виданих на ТОВ «Зеленецьке» як була 1 101 174.52 грн. так і залишилась, а також вартість майна, яке видано на ці сертифікати також не змінилась, що стверджується протоколами загальних зборів власників майнових паїв від 24.05.10 р. і від 27.06.2013 року. Отже, при уточненні майна пайового фонду, права ТОВ «Зеленецьке» порушені не були. Крім того, в даному випадку всі питання майна пайового Фонду, вирішують загальні збори співвласників майнових паїв, а не зборами акціонерного товариства, де вагу мають значення акції на відповідну суму.

Крім того, процес паювання майна селянської спілки «Зеленецька» належним чином ще не завершений, так як все майна пайового фонду не було розподілено між власниками майнових прав, тому висновок суду про те, що процес паювання завершений є помилковим.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правомірно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

Всі питання щодо розпаювання майна колективного сільськогосподарського підприємства регулювалися Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року №62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року №62.

Зокрема з п.5 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств вбачається, що складання (уточнення) переліків активів та зобовязань підприємств здійснюється комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, відповідно до Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 (177-2001-п) «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року №62, втратив чинність з 24 травня 2013 року, на підставі Наказу Міністерства агарної політики та продовольства №253 від11 квітня 2013 року.

Питання про виділ частки з майна, яке є спільною частковою власністю співвласників майнових паїв, після 24.05.2013 року повинно було вирішуватись згідно з положеннями ст. ст.355,356,358 ЦК України, а не вказаного Порядку.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 «Зеленецьке» є власником свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) отже є співвласником пайового фонду (майна) колишньої селянської спілки «Зеленецька». Збільшення розміру пайового фонду ліквідованої селянської спілки «Зеленецька» впливає на обєм прав позивача ОСОБА_4 «Зеленецьке» внаслідок зменшення його частки визначеної у сертифікатах відносно загального розміру пайового фонду.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що такої процедури, як «допаювання» і видача у звязку з цим додаткових майнових сертифікатів не передбачено жодним нормативним актом, що регулює спірні правовідносини.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що тільки виключно співвласники вирішують всі питання що виникають при володінні, користуванні чи розпорядженні майном, а тому відповідачі без згоди співвласників вирішили питання про збільшення розміру пайового фонду та видачу в звязку із цим додаткових майнових сертифікатів, що свідчить про незаконність рішення відповідачів та є підставою для його скасування.

Разом з тим, відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання охоронюваних законом її прав, свобод чи інтересів. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій ст.4 ЦПК Українита інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо застосування ст. 61 ЦПК України, а саме встановлення рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 18.12.2012 року про визнання незаконним рішення зборів з підстав не доведення дотримання процедури їх проведення, наявності кворуму під час проведення зборів, тому комісія має право уточнювати і вносити пропозиції щодо зміни вартісного розміру майнових паїв, а збори мають право розглянути та затвердити дане рішення, так як такі посилання є недоречними, враховуючи наступне.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2012 року скасовано рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2012 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Зеленецьке» про визнання незаконним рішення зборів від 24 травня 2010 року з підстав недоведеності дотримання процедури їх проведення, наявності кворуму під час проведення зборів.

Предметом заявленого ТОВ «Зеленецьке» позову у даній справі стосується законності прийнятого 07 липня 2015 року рішення про до паювання пайового фонду спілки з інших підстав, ніж ті які зазначені в рішенні Апеляційного суду від 18.12.2012 року і на які посилається апелянт, тому дане рішення не є перешкодою для ухвалення рішення у даній справі і цим рішенням не встановлено обставини, які б могли бути підставою для відмови в задоволенні позову ТОВ «Зеленецьке» .

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що відповідачі у справі не є співвласникам пайового фонду, а тому вони не мали правових підстав приймати участь у засіданні комісії, оскільки це не відповідає дійсності.

Разом з тим, цей висновок суду першої інстанції є несуттєвим і не впливає на законність і обґрунтованість постановленого ним рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: