АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2627/16 Справа № 204/6172/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому посилалась на те, що 17 лютого 2015 року за допомогою системи «Приват24» позивач перерахувала зі своєї картки на розрахунковий рахунок відповідача суму у розмірі 99997,00 грн. Посилаючись на те, що вказана сума була перерахована нею помилково і відповідач володіє нею безпідставно, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України стягнути з ОСОБА_3 суму безпідставно набутих коштів в розмірі 99997,00 грн., а також відсотки за неправомірне користування коштами в сумі 21518,54 грн., інфляційні - 35118,95 грн. та 3 % річних - 2367,05 грн., а також покласти на відповідача судові витрати (а.с. 2-4, 35-38).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 111-113).

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування з прийняттям нового про задоволення позовних вимог (а.с. 117-120).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні передбачені ст. 1212 ЦК України матеріальні підстави для стягнення коштів, на які посилалась ОСОБА_2 звертаючись до суду із даним позовом.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до платіжного доручення НОМЕР_3 від 17 лютого 2015 року позивач перерахувала на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 99997,00 грн. з призначення платежу «приватний переказ 158588». Дані обставини також підтверджуються випискою по рахунку позивача (а.с. 5, 71-81).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте або збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження правовідношень між сторонами. Надані відповідачем угоди з доручення (а.с. 46-57), а також посилання на укладений договір оферти, доказів щодо укладення якого також надано не було, не дають підстав вважати, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем на правовій підставі.

Суд першої інстанції зазначені норми закону не врахував тому дійшов помилкового висновку про відхилення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку правова підстава для набуття та збереження грошових коштів, які позивач перерахував на рахунок відповідача, відсутня, тому відповідач зобов'язаний повернути позивачу зазначені кошти.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення на підставі ч. 2 ст.1214 та ст. 625 ЦК України сум за користування коштами та прострочення виконання зобов'язання, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення таких вимог, оскільки позивач необґрунтовано просить стягнути зазначені кошти з 17 лютого 2015 року, тобто з дня перерахування їх відповідачу, тоді як з даним позовом вона звернулась у вересні 2015 року. Доказів отримання відповідачем вимоги про повернення коштів позивач не надала, отже встановити дату, з якої у відповідача виник обов'язок повернути кошти позивачу, за таких обставин неможливо.

При цьому, колегія суддів критично оцінює надані докази направлення відповідачу вимоги від 08 липня 2015 року, оскільки згідно даних відстеження пересилання поштових відправлень дані про таке відправлення відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні безпідставно набутого майна - грошових коштів у сумі 99997,00 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення, яким стягнути на її користь з ОСОБА_3 безпідставно набуте майно - грошові кошти в сумі 99997,00 грн., а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вирішуючи питання судових витрат та враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2099,94 грн. (999,97 грн. + 1099,97 грн.) пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року - скасувати в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні безпідставно набутих коштів 99997,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 ( інд. № НОМЕР_1, проживає за адресою: 49000 АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (інд. № НОМЕР_2, проживає за адресою 25000 АДРЕСА_2) безпідставно набуті кошти в сумі 99997,00 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім гривень) та витрати по сплаті судового збору в сумі 2099,94 грн. (дві тисячі дев'яносто дев'ять гривень 94 коп.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: