У Х В А Л А

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 22 серпня 2008 року № 0, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як поручителя 56 393 грн 01 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» 56 393 грн 01 коп. заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на стягнення кредиту та процентів за користування ним солідарно з позичальника та поручителя.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 22 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 17 тис. доларів США, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування у розмірі 12,15 % річних із кінцевим терміном повернення 21 серпня 2015 року.

Згідно з п. 2.1 вказаного договору на забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань позичальник передав у заставу банку транспортний засіб - автомобіль марки «Chevrolet», модель «Lacetti NF35B», 2008 року випуску, колір сірий, тип - ТЗ легковий універсал-В, номер шасі НОМЕР_1, д. н. з. НОМЕР_2.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 225052, згідно з умовами якого остання поручилася перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0.

17 січня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» підписали акт прийому-передачі документації за вказаним договором купівлі-продажу прав вимоги.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 19 березня 2013 року виникла загальна заборгованість у сумі 7 055,30 доларів США, що еквівалентно 56 393 грн 01 коп., яка складається із: 4 979,08 доларів США, що еквівалентно 39 797 грн 79 коп., заборгованості за тілом кредиту та 2 076,22 доларів США, що еквівалентно 16 595 грн 23 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом, яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не перевірили доводів відповідачів про те, що предмет застави - автомобіль марки «Chevrolet», модель «Lacetti NF35B», 2008 року випуску, колір сірий, тип - ТЗ легковий універсал-В, номер шасі НОМЕР_1, д. н. з. НОМЕР_2, було реалізовано в досудовому порядку, внаслідок чого 23 грудня 2009 року, тобто до передачі ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0, АКІБ «УкрСиббанк» уклало з ОСОБА_3 додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з умовами якої сторони за взаємною згодою домовились про припинення дії застави вказаного транспортного засобу (а. с. 203).

У той же час суди не з'ясували, за яку суму був реалізований вказаний автомобіль та чи покриває вона суму заборгованості за кредитним договором, якщо ні, то чи зарахована сума від реалізації автомобіля у суму заборгованості, яка зазначена у позові.

Крім того, суди не навели будь-яких висновків щодо доводів відповідачів про те, що заборгованість за кредитом у сумі 4 979,08 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідачів, 26 грудня 2011 року, тобто до підписання акта прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором, була списана ПАТ «УкрСиббанк» у збиток як безнадійна, за рахунок страхового резерву банку, що передбачено Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженим постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172 (а. с. 201).

Від з'ясування зазначених обставин залежить визначення розміру заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0 на момент передачі ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги за цим договором ПАТ «Дельта Банк» та наявність в останнього права пред'являти до відповідачів вимоги зобов'язального характеру за цим договором.

Крім того, вирішуючи спір по суті та визначаючи розмір кредитної заборгованості станом на 19 березня 2013 року, суди в основу висновку поклали долучену до позовної заяви позивачем довідку від 19 березня 2013 року (а. с. 6).

Проте на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди належної оцінки вказаній довідці не надали, не звернули уваги на те, що у ній не зазначено, за який період нарахована така заборгованість, за якою процентною ставкою нараховувались проценти та чи відповідає порядок їх нарахування умовам кредитного договору.

Від з'ясування зазначених обставин залежить встановлення відповідальності поручителя ОСОБА_4 за невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором та покладання на неї солідарної відповідальності.

З огляду на зазначене висновки судів про задоволення позову є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв'язку із цим відповідно до приписів ст. 348 ЦПК України підлягає скасуванню і ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2015 року про відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 348 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2015 року скасувати.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович