АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1078/16 Справа № 201/6587/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черновськой Г. В. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі - Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа : Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом доОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 28 січня 2014 року за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача, належний позивачу автомобіль був пошкоджений. Оскільки винуватцем вказаної ДТП є відповідач, страховою компанією позивачу було виплачено страхове відшкодування, яке не покриває всієї матеріальної шкоди завданої внаслідок вказаної ДТП, а тому позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 9 733,55 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. моральної шкоди, а також 243,60 грн. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2014 року за участю автомобіля «Хюндай», д/н НОМЕР_1, під керування водія ОСОБА_3 та автомобіля «Шевроле», д/н НОМЕР_2, належного на праві власності ОСОБА_2 (а. с. 56), відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28 січня 2014 року (а. с. 12).

Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 36/10/14, що був складений 24 жовтня 2014 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Шевроле», д/н НОМЕР_2, внаслідок ДТП становить 16214,21 грн. (а. с. 14-36).

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до полісу обов'язкового стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7105419 (а. с. 54). Розмір франшизи за даним полісом - нуль, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн., а згідно заяви позивача (а. с. 67) ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 7080,66 грн. (а. с. 53).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода мала місце 28 січня 2014 року, тоді як звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 36/10/14 був складений 24 жовтня 2014 року, тобто через дев'ять місяців після ДТП, при цьому пробіг автомобіля, зазначений у звіті, становить 241982 км, а в документах ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 26 лютого 2014 року - 221856 км (а. с. 62-64), що на 20126 км більше ніж при первинному огляді автомобіля та проведення оцінки цього автомобіля страховою компанією, та доказів того, що проїжджаючи таку кількість кілометрів автомобіль не було пошкоджено позивач суду не надав, а відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Крім того, позивач після отримання страхового відшкодування до страхової компанії з питаннями саме розміру відшкодування чи осарження їх дій не звертався, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Крім того згідно роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що внаслідок ДТП, що відбулась з вини відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення автомобіля та свого становища, а тому відповідно до вимог ст. 23 ЦК України з урахуванням засад розумності та справедливості правильно визначив суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, обгрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права, оскільки відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги позивача про незаконність відмови в задоволенні його позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, якої він зазнав внаслідок ДТП, колегія суддів вважає, що позивач після ДТП отримав страхове відшкодування, інших же сум від страхової компанії він не просив та відповідно їх дій щодо невиплати у повному обсязі всіх належних сум позивач не оскаржував, а тому ці доводи є необгрунтованими

Крім того, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставне часткове задоволення моральної шкоди, оскільки на його думку він поніс моральні страждання та оцінює їх в розмірі 10000 грн., колегія суддів також вважає необгрунтованими, з тих підстав, що саме неправомірними діями відповідача, які знаходяться в причингому зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, але розмір її суд першої інстанції визначив саме із засад розумності та справедливості, та колегія суддів з таким розміром погоджується, а той розмір, що просить позивач є необгрунтовано значно завищено.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права, а тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: