Єдиний унікальний номер: 378/8/16-ц
Провадження № 2/378/28/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"05" квітня 2016 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Галич Ю. М.

за участю секретаря: Заболотньої Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Управління Держгеокадастру в Київській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Ставищенського районного управління юстиції в Київській області про визнання недійсним та скасування наказу ОСОБА_3 управління Держемагенства України в Київській області, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 посилаючись на те, що він є членом СФГ «Колос» та має право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Однак, це право гарантоване йому законом порушено ОСОБА_3 управлінням Держземагенства (на даний час це Головне управління Держегокадастру) у Київській області, яким передано земельну ділянку, що перебуває у користуванні у СФГ «Колос» в оренду ОСОБА_2 до якого він має претензії та звертається до суду із цим позовом з метою захисту своїх інтересів. Прокуратурою Ставищенського району встановлено, що під час надання в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення фермерського господарства допущено порушення чинного законодавства. Це стало приводом для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави. Позов прокурора було задоволено, однак, Апеляційний суд Київської області 12.11.2015 року скасував рішення Ставищенського районного суду і на даний час триває порушення його прав та інтересів, у звязку з чим виникла необхідність знову захистити їх в суді. ВСтавищенському районному суді (рішення від 16.06.2015 року у справі №378/320/15-ц), і в рішенні Апеляційоного суду Київської області від 12.11.2015 року підтверджено, що ОСОБА_3 управлінням Держземагенства в Київській області передано в оренду на 49 років фізичні особі ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 04.11.2014 року земельну ділянку площею 19, 5000 га на території Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області для ведення фермерського господарства. Вказаний договір укладений на підставі наказу ГУ Держземагенства в Київській області № 10-8740/15-14-сг від 28.10.2014 року про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки. Згідно п.5 вказаного договору оренди, вартість земельної ділянки площею 19, 5000 га з кадастровим номером :02:005:0106 становить 415 944 грн. 36 коп.. Відомості про надання ОСОБА_2 в оренду даної земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.11.2014 року, цього ж дня до реєстру внесено відомості про інше речове право, а саме: право оренди земельної ділянки за вищевказаним договором оренди землі із ОСОБА_2. Однак, вказана земельна ділянка, що надана в оренду ОСОБА_2, є частиною земельної ділянки, яка була надана в постійне користування засновнику СФГ «Колос» ОСОБА_4, площею 23,9217 га, згідно державного акту на право постійного користування землею від 1992 року серія Б № 027818. Це підтверджується листом ФОП ОСОБА_5, який на замовлення голови СФГ «Колос» ОСОБА_6 розробляє технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно Державного акту на право постійного користування землею виданого ОСОБА_4 та матеріалами вказаної технічної документації. СФГ «Колос» використовує земельну ділянку на праві постійного користування із моменту його державної реєстрації з 1992 року і по даний час. Інформація про вилучення земельних ділянок наданих засновнику СФГ «Колос» у відділі Держземагенства у Ставищенському районі відсутня. Судом підтверджено факт відсутності будь-якого рішення органу державної влади, яким би припинялось право користування земельною ділянкою, наданою ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства, і якою господарство користується упродовж 23 років. На протязі всього часу використання землі жодних претензій до СФГ «Колос» щодо недодержання умов користування землею не надходило. Підприємство своєчасно сплачувало встановлені державою податки. І як виявилось ці податки були спрямовані на фінансування органів, які в кінці кінців відібрали землю у того, хто приймав участь у їх утриманні та які грубо порушують Конституцію України та діючі закони.

Під час розгляду справи №378/320/15-ц в судах першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 управління Держземагентства у Київській області прийнято наказ від № КИ/:02:005/00014443 від 25.02.2014 року з порушенням вказаних правових норм. При поданні клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою ОСОБА_2 не обґрунтував розмір земельної ділянки з урахуванням можливості її обробітку, не вказав у чому полягає необхідність отримання такої площі земельної ділянки, не зазначив перспективи діяльності фермерського господарства, а також те, що він не має відповідної техніки для обробітку наданої йому землі. Судами доведено той факт, що ОСОБА_2 із заявами про отримання (придбання) у власність або оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства до Ставищенської районної державної адміністрації та Ставищенської селищної ради не звертався. Державним реєстратором юридичних та фізичних осіб-підприємців Ставищенського районного управління юстиції реєстрація селянських фермерських господарств, засновником яких є ОСОБА_2 упродовж 2013-2015 років не проводилась. Якщо враховувати вимоги ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, де вказано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, а також те, що у ст. 141 Земельного Кодексу України чітко виписано підстави та ст. 143, 144 цього ж кодексу визначено порядок припинення права користування земельною ділянкою, то посадові особи ОСОБА_3 управління Держземагентства в Київській області не додержуючись жодної із цих норм протиправно прийняли рішення про позбавлення права користування землею СФГ «Колос», надавши землю у користування іншій особі. Тобто, наказ ОСОБА_3 управління Держземагенства в Київській області № 10-8740/15-14-сг від 28.10.2014 року про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0106 загальною площею 19, 5000 га, відповідно, прийнято з порушенням ст. 116 ч. 5, ст. 123 ч. 2 Земельного кодексу України, оскільки вказана земельна ділянка у СФГ «Колос» у встановленому законом порядку не вилучалась, в відмова від права користування останнім не надавалась. Крім цього, порушено встановлений Законом України «Про фермерське господарство» порядок отримання земельних ділянок для здійснення фермерського господарства, що в свою чергу свідчить про недотримання встановленого Законом порядку набуття і реалізації права на землю, а також принципу верховенства права закріпленого в ст. 8 Конституції України та порушення вимог ст. 19 Конституції України. Наказ ОСОБА_3 управління Держземагенства в Київській області № 10-8740/15-14-сг від 28.10.2014 року прийнято в порушення вимог ст.ст. 13, 14, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 116, 123 Земельного кодексу України та повинен бути визнаним недійсним і скасованим на підставі ст.ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України для відновлення становища, яке існувало до порушення. У зв'язку з тим, що на підставі вказаного наказу укладено договір оренди земельної ділянки, останній відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України підлягає визнанню недійсним.

Пунктом 4 наказу ОСОБА_3 управління Держземагентства в Київській області за №№ 10-8740/15-14 сг від 28.10.2014 надано право начальнику управління Держземагентства у Ставищенському районі Київської області при умові затвердження нормативної грошової оцінки відповідно до вимог чинного законодавства укласти договір оренди земельної ділянки від імені ОСОБА_3 управління Держземагентства у Київській області та підписання акту прийому передачі земельної ділянки із ОСОБА_2. Однак, у Ставищенському районі такої посади як начальник управління немає, натомість є начальник відділу, а отже виконання рішення ГУ Держземагенства було доручено посадовій особі, якої фактично не існує. А спірний договір підписано ОСОБА_7, який займав посаду начальника відділу, а не начальника управління. Крім цього, ОСОБА_7, який займав посаду начальника відділу Держземагентства у Ставищенському районі і без належних повноважень підписано договір оренди, не було додержано вимог законодавства та п. 4 оспорюваного наказу і 04.11.2014 року укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровий номер: :02:005:0106 площею 19, 5 га, що розташована на території Ставищенської селищної ради із ОСОБА_2 без проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. На що вказує п. 5 оспорюваного договору оренди землі від 04.11.2015 року. Згідно із яким нормативно-грошова оцінка земельної ділянки наданої в оренду ОСОБА_2 підлягає проведенню у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановленому порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативно грошової оцінки землі на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування. Цей факт підтверджується копією договору оренди землі та суперечить правовим висновкам викладеним у постанові Верховного суду України від 1 липня 2015 року у справі № 3-297гc15 про те, що нормативно-грошова оцінка земель є обовязковою для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності, однак при укладенні договорів оренди землі із ОСОБА_2 її не було проведено, що вбачається із п. 5 спірного договору оренди землі.

Позивач просить суд: визнати недійсним та скасувати наказ ОСОБА_3 управління Держземагентства України у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» від 28 жовтня 2014 року №10-8740/15-14-сг; визнати недійсним договір оренди землі від 04.11.2014 року, укладений між ОСОБА_3 управлінням Держземагенства України у Київській області та ОСОБА_2 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_8 індексний номер: 17548072 від 27 листопада 2014 року; скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_8, індексний номер: 17548072 від 27 листопада 2014 року про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0106.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. Від представника позивача ОСОБА_9 до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги повністю підтримує, просить розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 Управління Держгеокадастру в Київській області в судове засідання повторно не прибули, про час, дату та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду даної справи.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області в судове засідання не зявився. З Реєстраційної служби до суду надійшов лист з проханням розгляд справи проводити без участі її представника, проти задоволення позову заперечень не має.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі державного акту на право користування землею від 1992 року серії Б №027818 ОСОБА_4 для ведення селянського фермерського господарства було надано у постійне користування земельну ділянку площею 23,9217 га, що знаходитьсяна території Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області (а. с. 29 - 30).

СФГ «Колос» зареєстроване в установленому порядку, його головою на даний час є ОСОБА_6, одним із членів господарства є позивач по справі ОСОБА_1, що підтверджується статутом господарства. (а. с. 26 - 28, 31 - 34).

Державним реєстратором юридичних та фізичних осіб-підприємців Ставищенського районного управління юстиції реєстрація селянських фермерських господарств, засновником яких є ОСОБА_2 впродовж 2013-2015 років не проводилась (лист № 04.03-02/1 від 11.02.2015 р.) (а. с. 35).

ОСОБА_2 із заявами про отримання у власність або оренду земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства до Ставищенської районної державної адміністрації та Ставищенської селищної ради не звертався, що підтверджується відповідними листами (а. с. 36, 39).

Згідно довідки державного інспектора інспекції сільського господарства в Київській області від 25.03.2015 року №3 за ОСОБА_2 сільськогосподарська техніка, що необхідна для ведення фермерського господарства, не зареєстрована (а. с. 40).

Наказом ОСОБА_3 управління Держземагенства України в Київській області від 28.10.2014 року №10-8740/15-14-сг надано в оренду ОСОБА_2 земельну ділянку площею 19,5000 га, кадастровим номером :02:005:0106 для ведення фермерського господарства на 49 років, що розташована на території Ставищенської селищної ради та укладено 04 листопада 2014 року відповідний договір оренди землі (а. с. 41 44, 88). Право оренди даної земельної ділянки ОСОБА_2, як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна, було зареєстроване 27.11.2014 року (а. с. 45).

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0106, надана в оренду ОСОБА_2 площею 19, 5000 га, являється частиною земельної ділянки, що була надана в постійне користування ОСОБА_4, який створив СФГ «Колос», площею 23,9217 га, на праві постійного користування згідно державного акту про право постійного користування землею від 1992 року серії Б № 027818, що підтверджується листом ФОП ОСОБА_5 та викопіюванням з публічної кадастрової карти України (а. с. 37 - 38). Тобто, земельна ділянка, що надана в оренду відповідачуОСОБА_2 фактично накладається на земельну ділянку, яку використовує СФГ «Колос». Із позовної заяви вбачається, що СФГ «Колос» використовує земельну ділянку на праві постійного користування із моменту його державної реєстрації і по даний час.

Рішенням Ставищенського районного суду від 06 червня 2015 року позов прокурора Ставищенського району, поданий в інтересах СФГ «Колос» задоволено ( а. с. 12 20). Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні даного позову прокурора Ставищенського району (а. с. 21 25).

Згідно із ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, а органи влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У статті 14 Конституції України закріплено те, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зокрема, у ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до Закону України «Про фермерське господарство» порядок створення фермерського господарства визначено у розділі ІІ. При цьому, у ч. 1 ст. 7 вказаного Закону визначено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.

Порядок державної реєстрації фермерського господарства визначено у ст. 8 зазначеного Закону згідно якої, після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Згідно ст. ст. 89, 91, 92 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державна реєстрація юридичних осіб це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Відповідачем ОСОБА_3 управлінням Держземагентства України у Київській області видано наказ за №10-8740/15-14-сг від 28.10.2014 року всупереч вимогам законодавства України, так як ОСОБА_2 не обґрунтував розміри земельної ділянки для отримання її в оренду з урахуванням можливості її обробітку, необхідність отримання такої площі земельної ділянки та не зазначив, при цьому, самі перспективи діяльності фермерського господарства. Крім того, ОСОБА_2 не має можливості займатися фермерським господарством, так, як в останнього відсутня сільськогосподарська техніка та інші засоби для обробітку земель, що підтверджується листом державного інспектора відділу Державної інспекції сільського господарства в Київській області. ОСОБА_2 із заявами про отримання (придбання) у власність або оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства до Ставищенської районної державної адміністрації та Ставищенської селищної ради не звертався. Державним реєстратором юридичних та фізичних осіб-підприємців Ставищенського районного управління юстиції реєстрація селянських фермерських господарств, засновником яких є ОСОБА_2 впродовж 2013-2015 років не проводилась (лист № 04.03-02/1 від 11.02.2015 р.).

У ч. 5 ст. 116 ЗК України зазначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Згідно ч. 2 абзацу другого ст. 123 ЗК України у клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Враховуючи вищевикладене, наказ ОСОБА_3 управління Держземагенства в Київській області №10-8740/15-14-сг від 28.10.2014 року про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0106 загальною площею 19, 5000 га, відповідно, прийнято з порушенням ст. ст. 116 ч. 5, 123 ч. 2 ЗК України, оскільки вказана земельна ділянка у СФГ «Колос» у встановленому законом порядку не вилучалась, відмова від права користування останнім не надавалась. Порушено, також, встановлений Законом України «Про фермерське господарство» порядок отримання земельних ділянок для здійснення фермерського господарства, що в свою чергу свідчить про недотримання порядку набуття і реалізації права на землю.

Пунктом 2 Постанови КМ України "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" установлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Голова СФГ «Колос» ОСОБА_6 про заміну державного акта на право постійного користування землею старого зразка не зверталась, тобто державний акт на право постійного користування землею від 1992 року серії Б №027818, виданий на ОСОБА_4є чинним.

Згідно Розділу VII п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. Тобто, земельна ділянка, яка надана на праві постійного користування СФГ «Колос» є сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номера.

Враховуючи вищезазначене, підстави припинення права користування земельною ділянкою, зазначені в ст. 141 ЗК України, у СФГ «Колос» відсутні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

На підставі наказу ОСОБА_3 управління Держземагенства в Київській області №10-8740/15-14-сг від 28.10.2014 рокуукладено договір оренди земельної ділянки. Суд дійшов висновку, що даний договір відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України слід визнати недійсним. В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, зокрема, щодо відповідності змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; наявності у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільного і відповідного внутрішній волі волевиявлення учасника правочину, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обовязок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Пункт 4 вказаного рішення Конституційного Суду України передбачає, що інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в її діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. В даному випадку порушуються інтереси держави, оскільки незаконне прийняття оскаржуваних наказів суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 ЗК України.

Враховуючи те, що відповідно до статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону, а згідно із ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України.

За положеннями ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної власності (надання земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок комунальної власності тощо) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В статті 1 цього Закону зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно являє собою офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор прав на нерухоме майно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Слід зазначити, що рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92, п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 22.09.2005 року №5-рп/2005, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-XII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наказ ОСОБА_3 управлінням Держземагенства України в Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» від 28.10.2014 року №10-8740/15-14-сг прийнятий з грубим порушенням чинного законодавства України і його слід визнати недійсними та скасувати; договір оренди землі від 04.11.2014 року, укладений між ОСОБА_3 управлінням Держземагенства України у Київській області та ОСОБА_2 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_8 індексний номер: 17548072 від 27.11.2014 року слід визнати недійсним; рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_8, індексний номер: 17548072 від 27.11.2014 року про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0106, слід скасувати.

При подачі до суду даного позову позивачем було сплачено зайву суму судового збору в розмірі 1948, 80 грн. (а. с. 1 - 2) замість 1653 гривень 60 копійок.( три позовні вимоги по 551,20= 1653,60). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Управління Держгеокадастру в Київській області на користь спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути судовий збір в сумі 826,80 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 13, 14, 19, 121, 129, 140, 142, 143 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 11, 15, 16, 21, 89, 91, 92, 167, 169, 203, 215, 216, 374, 393 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 31, 80, 84, 116, 123, 124, 126, 134, 141, 152, 155, 188 ЗК України, ст. ст. 1, 3, 4, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року N 973-IV, Розділом VII п. 2, 4 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 7 липня 2011 року N 3613-VI, ст. 16 Закону України "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV, ст. ст. 1, 9, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15 травня 2003 року N 755-IV, п. 2 Постанови КМ України "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" від 02.04.2002 року №449, ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19 червня 2003 року N 963-IV, рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 року, рішенням Конституційного Суду України у справі №5-рп/2005 від 22.09.2005 року, постановою Верховного Суду України від 04.11.2014 року, постановою Вищого Адміністративного Суду України від 22.01.2014 року №К/800/40388/13, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209 ч. 3, 212-215, 225, 228 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати наказ ОСОБА_3 управління Держземагентства України у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» від 28 жовтня 2014 року №10-8740/15-14-сг.

Визнати недійсним договір оренди землі від 04.11.2014 року, укладений між ОСОБА_3 управлінням Держземагенства України у Київській області та ОСОБА_2 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_8 індексний номер: 17548072 від 27 листопада 2014 року.

Скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_8, індексний номер: 17548072 від 27 листопада 2014 року про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0106.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний №, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в Київській області (, п/і 03115, м. Київ, вул. Серпова 3/14) на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 826 ( вісімсот двадцять шість) гривень 80 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю. М. Галич