Справа № 308/736/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування домоволодінням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування домоволодінням.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням суду від 05.12.2001 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвано, двоє спільних дітей подружжя залишено проживати на вихованні ОСОБА_1 Вказує, що оскільки ОСОБА_2 продовжував проживати разом з ОСОБА_1 та дітьми в будинку, належному ОСОБА_3 матері позивачки, розташованому в с. Шишловці, вул. Ужгородська, 60, а останні цього не бажали, власницею будинку було подано позов про виселення ОСОБА_2 Зазначає, що провадження у даній справі судом було закрито 21.11.2002 року у звязку з затвердженням мирової угоди, за якою ОСОБА_2 зобовязувався добровільно виселитися з вказаного будинку, однак, цього не зробив по теперішній час.

Позивач також вказує, що на підставі договору дарування домоволодіння, укладеного 26.03.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, остання стала власницею домоволодіння за адресою: вул. Ужгородська, 60, с. Шишловці.

Стверджує, що через відмову ОСОБА_2 знятися з реєстрації у даному будинку позивач обмежена в праві користування своєю власністю у розумінні ст. ст. 316, 319, 321 ЦК України, відтак, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право його користування.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, причин неявки суд не повідомив, у звязку з чим справа розглядається відповідно до положень ст. 169 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що 26 березня 2009 року між ОСОБА_3 (дарувальниця) та ОСОБА_1 (обдаровувана) укладено договір дарування домоволодіння, предметом якого є нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться в с. Шишлівці Ужгородського району Закарпатської області вул. Ужгородська, буд. 60.

Державна реєстрація права власності на дане домоволодіння підтверджена долученим до справи витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2009 року за номером 22518723, номер запису 49.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦК України визначає житло об'єктом права власності.

Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що місце проживання відповідача зареєстровано 02.03.1998 року за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, село Шишловці, вул. Ужгородська, буд. 60, про що свідчить довідка виконавчого комітету Тарновецької сільської ради Ужгородського району від 26.01.2016 року, відповідь відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області від 20 липня 2016 року №4.7/13952, лист Тарновецької сільської ради Ужгородського району від 25.07.2016 року №282/02-07.

Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК УРСР обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

У судовому засіданні встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано згідно з рішенням Ужгородського районного місцевого суду від 05.12.2001 року, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ФМ №027404 від 07.08.2002 року.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника чи наймача до нового власника в частині збереження права користування житлом колишнього власника чи наймача у випадку зміни власника.

Крім того, колишній власник ОСОБА_3 також не бажала продовжувати правовідносини найму з ОСОБА_2, що підтверджується погодженим сторонами у справі №2-709/02 обовязком ОСОБА_2 добровільно виселитися з будинку №60 по вул. Ужгородська в с. Шишловці Ужгородського району, визначеним у мировій угоді, укладеній між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка затверджена ухвалою Ужгородського районного місцевого суду від 21.11.2002 року із закриттям провадження у справі.

За ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті.

Як зазначено у листі Тарновецької сільської ради Ужгородського району від 25.07.2016 року №282/02-07 ОСОБА_2 зі слів сусідів і односельчан знаходиться за кордоном, що також підтвердила і позивач у судовому засіданні.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР).

Враховуючи зміну власника квартири, перехід прав і обов'язків до нового власника, у наймача ОСОБА_2 припинились права користування стосовно спірного домоволодіння. Відтак, позов підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 17, 319, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування домоволодінням задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) права користування домоволодінням, яке знаходиться за адресою: вул. Ужгородська, 60, с. Шишловці Ужгородського району Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) 551 (Пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуюча О.М. Світлик