Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_9, на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила встановити факт прийняття нею спадщини, після смерті її батька ОСОБА_10, на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 67,0 кв. м та визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_10, якому належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 67,0 кв. м.

Спадкоємцями після смерті батька, крім неї були її брати: ОСОБА_11 та ОСОБА_7 Вона прийняла спадщину шляхом вступу в управління будинком, але не отримала свідоцтво про право на спадщину. Після смерті брата ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2, її другий брат - ОСОБА_7 та племінник, син померлого ОСОБА_11 - ОСОБА_8, стали заперечувати її право на спадкове майно, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт прийняття ОСОБА_6 спадщини - житлового будинку № АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано за ОСОБА_6 право власності на ѕ частини житлового будинку № АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_9, просить скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та постановити ухвалу про залишення позову без розгляду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та заперечення на неї, перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки державним нотаріусом не виносилася постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також із того, що судом встановлено факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а тому у позивачки немає перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину у визначеному законом порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки в суді доведено факт прийняття спадщини позивачкою, тому до неї перейшло і право власності на спадкове майно. При цьому, суд апеляційної інстанції визнав за позивачкою право власності на ѕ частини спірного будинку, оскільки ј частина вказаного будинку була нею успадкована після смерті своєї матері, так як спірний будинок було придбано під час шлюбу її батьками.

Однак колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про право особистої власності від 07 квітня 1971 року, належав житловий будинок АДРЕСА_1 Миколаївської області.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина за законом, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця - син ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_7, син ОСОБА_12, який помер у 2006 році та дочка ОСОБА_6 (позивачка). Після смерті ОСОБА_11 його спадкоємцем є син ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_1) до Врадіївської державної нотаріальної контори 08 липня 2002 року звернувся ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом до цього часу не отримав.

31 березня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до нотаріальної контори з заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_10, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки після смерті останнього, на підставі ст. 549 ЦК України, фактично вступила у володіння та управління вказаним житловим будинком.

Листом № 467/02-14 від 08 травня 2015 року нотаріальною конторою ОСОБА_6, на її заяву від 31 березня 2015 року, було запропоновано надати рішення суду про доказ вступу в управління чи володіння спадковим майном або рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

На час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР. За приписами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦКРСР. Отже при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вирішуючи даний спір в частині встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в оперативне управління, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, не звернули уваги на докази, надані позивачем для підтвердження факту вступу в оперативне управління спірним будинком, а саме на: накладну за 2002 рік, яка була надана позивачкою для підтвердження здійснення нею ремонту у спірному будинку, яка не може бути належним доказом, так як вона не підтверджує, що вказані в ній будівельні матеріали були використані на ремонт саме спірного будинку, а також те, що вказані будівельні матеріали були придбані саме у травні 2002 року, оскільки час придбання - травень 2002 року написаний олівцем; на довідку про отримання позивачкою допомоги на поховання, оскільки вона не підтверджує вступ в оперативне управління спадковим майном, у зв'язку з чим суди не з'ясували фактичні обставини справи, а саме, які дії вчинила ОСОБА_6протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_1) для підтвердження факту вступу в оперативне управління спірним будинком та дійшли до передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Крім того, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про визнання права власності на спадкове майно, правильно зазначив про те, що оскільки спірний будинок був спільним майном батьків позивачки, а саме: батька ОСОБА_10 та матері ОСОБА_13, а після смерті матері ОСОБА_13, позивачка подала, у встановлені законом строки, заяву про прийняття спадщини та 06 липня 2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, а тому вона прийняла у спадок і інше спадкове майно, в тому числі - ј частину спірного будинку.

Однак, визнаючи за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на іншу частину спірного житлового будинку, а саме на ѕ частини, суд апеляційної інстанції не дав належної правової оцінки тому, що після смерті ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_1, його син ОСОБА_7 08 липня 2002 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та згідно повідомлення державного нотаріуса Врадіївської державної нотаріальної контори від 13 травня 2015 року, адресоване ОСОБА_7, яке міститься в матеріалах справи, він згідно законодавства, діючого на день смерті спадкодавця, визнається таким, що прийняв спадщину.

Враховуючи вищезазначене, в порушення норм процесуального закону, суди дійшли помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_6, у зв'язку з чим ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року, в частині яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 вересня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко М.І. Наумчук