АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3775/16 Справа № 201/1272/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2006 року про забезпечення позову по справі за позовом відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Причорномор'я» до ОСОБА_3 про стягнення суми та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Причорномор'я» про визнання угоди недійсною, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Причорномор'я» (далі - ВАТ КБ«Причорномор'я») звернулося до суду з неодноразово уточненим позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми.

07 квітня 2006 року позивач ВАТ КБ «Причорномор'я» звернувся до суду з заявою про забезпечення свого позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2006 року заява про забезпечення позову задоволена, в забезпечення позову накладено арешт шляхом заборони проводити будь-які дії стосовно майна ОСОБА_3, а саме, автомобіля «Форд Фокус», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; квартири АДРЕСА_1; будинку АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2006 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені заяви ВАТ КБ «Причорномор'я» про забезпечення позову зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що у листопаді 2005 року ВАТ КБ «Причорномор'я» звернулося до суду з неодноразово уточненим позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2001 року у загальному розмірі 716.839 грн.66 коп.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову, як вбачається зі змісту ч.3 ст.151 ЦПК України, є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу та не, що оскаржувану ухвалу було постановлено 07 квітня 2006 року, тобто майже 10 років тому, і на момент її постановлення вона відповідала усім законодавчим нормам.

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин які б свідчили про неефективність вжитих на той час заходів, чи про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тобто, ОСОБА_2 як співвласник частини майна, яке було придбане під час перебування у шлюбі та на яке оскаржуваною ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2006 року накладено арешт, має право звернутися саме з позовом про зняття з нього арешту.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.304,307,312,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2006 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.