У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової О.В.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1999 року, за рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02 червня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначала, що за час перебування у шлюбі, за спільні сумісні кошти ними було придбано наступне майно: мопед Honda, 1992 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 5 тис. грн; газовий котел «Тетерів-10», вартістю 1 839 грн, газову колонку NEWA-4513, вартістю 1 560 грн. Також 21 січня 2014 року на ім'я ОСОБА_7 було відкрито депозитний рахунок у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), на який було внесено спільні грошові кошти в сумі 70 тис. грн; здійснено переобладнання та ремонтно-будівельні роботи у 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 Житомирської області вартістю 209 450 грн, яка на праві власності належить відповідачеві. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач ОСОБА_6 просила визнати спільною сумісною власністю сторін наступне майно: мопед Honda, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 5 тис. грн; газовий котел «Тетерів-10», вартістю 1 839 грн; газову колонку NEWA-4513, вартістю 1 560 грн; грошовий вклад з нарахованими та виплаченими відсотками у сумі 78 956,68 грн, внесений на депозитний рахунок № НОМЕР_2 у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк»; вартість ремонтно-будівельних робіт в сумі 209 450 грн, які були проведені в частині будинку АДРЕСА_1 Житомирської області, що належить на праві власності ОСОБА_7, та здійснити поділ зазначеного майна. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача ОСОБА_7 на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя в сумі 148 402,84 грн.

У серпні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя. Просив визнати його особистою приватною власністю депозитний вклад, який знаходився на депозитному рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 70 тис. грн, разом з нарахованими відсотками; газовий котел «Тетерів-10», вартістю 1 839 грн; газову колонку NEWA-4513, вартістю 1 560 грн; грошові кошти, вкладені у вартість будівельних матеріалів; визнати, що будівельні роботи виконані ним та його рідними. Також просив визнати спільною сумісною власністю наступне майно: кухонний гарнітур, вартістю 2 300 грн, вітальню, вартістю 1 500 грн, холодильник двохкамерний «Атлант», вартістю 3 500 грн, газову чотирьохкамфорну плиту, вартістю 1 500 грн, кольоровий телевізор «Кристал», вартістю 1 200 грн, електродуховку, вартістю 450 грн, диван «Малютка», вартістю 700 грн, два DVD-програвачі, на суму 1 200 грн, комп'ютер, вартістю 4 тис. грн, праску, вартістю 250 грн, електричну швейну машинку, вартістю 300 грн, дві механічні швейні машинки загальною вартістю 350 грн, мопед Honda, вартістю 5 тис. грн, а всього на суму 18 650 грн, виділити йому мопед Honda, а ОСОБА_6 все інше вищевказане майно.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наступне майно: мопед Honda, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_3, двигун НОМЕР_4; котел «Тетерів-10»; газову колонку (водонагрівач проточний побутовий) NEWA-4513. В решті позовних вимог сторін відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено, позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наступне майно: мопед Honda, білого кольору, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_5, вартістю 5 тис. грн; газовий котел «Тетерів-10», вартістю 1 839 грн; газову колонку (водонагрівач проточний побутовий) NEWA-4513, вартістю 1 560 грн; грошовий вклад з нарахованими та виплаченими відсотками у сумі 78 956,68 грн, що був внесений на депозитний рахунок НОМЕР_6 у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк»; вартість ремонтно-будівельних робіт в сумі 209 405 грн, які були проведені в 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 Житомирської області, що належить на праві власності ОСОБА_7, всього на 296 805,68 грн, яке виділене ОСОБА_7 та стягнуто з нього в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя в сумі 148 402,84 грн. Вирішено питання про поділ судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог та часткове задоволення зустрічних позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано у власність спірне майно, яке підлягає поділу між ними.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду повністю не можна з таких підстав.

Судами установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1999 року. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02 червня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу між сторонами було набуто у власність мопед Honda, білого кольору, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_5, вартістю 5 тис. грн; газовий котел «Тетерів-10», вартістю 1 839 грн; газову колонку (водонагрівач проточний побутовий) NEWA-4513, вартістю 1 560 грн.

Відповідно до договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 14 березня 2002 року, ОСОБА_7 належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1

21 січня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено договір про розміщення вкладу «Стандарт», в розмірі 70 тис. грн строком на 366 днів до 21 січня 2015 року (а.с. 12).

Відповідно до виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 наданому ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 46-47), 26 травня 2014 року було здійснено переведення суми депозиту на карту НОМЕР_7 в розмірі 70 243,61 грн.

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 305/15-25 від 17 серпня 2015 року, проведеної Житомирським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, які ремонті роботи проводились у спірній частині будинку та встановлена вартість будівельно-монтажних робіт станом на час проведення такого дослідження (а.с. 146-159).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому щодо спірного майна не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст. 120 СК України.

Звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_6 зазначала, що за час перебування з відповідачем у шлюбі, ними було проведено певні ремонтно-будівельні роботи у 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 яка належить відповідачеві на праві особистої приватної власності, а саме: переобладнано комору (приміщення 1-6), площею 7,8 кв.м, у житлову кімнату (постелено підлогу, утеплено стіни, поклеєно шпалери, зроблено ремонт стелі); проведено ремонт покрівлі; добудовано кухню, ванну, коридор, комору; проведено монтаж нової електропроводки та газифіковано належну відповідачеві частину будинку; старі віконні рами замінено на металопластикові вікна; замінено в кімнатах двері; побудовано гараж.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не перевірив належним чином в повному обсязі фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, не перевірив підстав позову ОСОБА_6 в частині стягнення компенсації за проведені будівельно-ремонтні роботи, не з'ясував за рахунок чиїх коштів було придбано будівельні матеріали та здійснено будівельно-ремонтні роботи у спірній частині будинку, оскільки деякі з наданих до матеріалів справи накладних містять найменування осіб, які не є сторонами у справі, а також не перевірено чи вказані будівельні матеріали були використані саме при проведенні будівельно-ремонтних робіт у спірній частині будинку, що є важливим для визначення дійсної вартості будівельних матеріалів, про поділ яких зазначає позивач за первісним позовом ОСОБА_6

Крім того, поза увагою апеляційного суду залишено те, що на вирішення експерту ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2015 року (а.с. 116) було поставлено інші питання ніж ті, які були вирішені експертом при проведення судової будівельно-технічної експертизи № 305/15-25 від 17 серпня 2015 року, зокрема, судовим експертом було проведено розрахунок вартості прибудови до будинку АДРЕСА_1 (приміщень І, ІІ, ІІІ, IV), господарської будівлі, вартості реконструкції приміщення 1-6, площею 7,8 кв.м, вартості ремонту в приміщеннях 1-4 площею 13,8 кв.м та 1-5, площею 12,3 кв.м. При цьому, апеляційним судом не звернуто належної уваги на те, що частина приміщень, відносно яких проводилось дослідження, не введено в експлуатацію та на них не набуто право власності у встановленому законом порядку. Слід зазначити, що оцінка вартості проведених будівельно-ремонтних робіт та вартості будівельних матеріалів у подібних правовідносинах проводиться станом на час їх виникнення.

Вирішуючи спір щодо поділу грошових коштів, які були розміщені на депозитному рахунку ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд належним чином не перевірив розміру таких грошових коштів, коли саме вони були зняті з депозитного рахунку, чи в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, чи після його розірвання. Зазначені обставини мають визначальне значення для вирішення питання щодо розміру компенсації, про стягнення якої ставила питання позивач за первісним позовом ОСОБА_6 Апеляційний суд вважав, що поділу підлягає сума в розмірі 78 956,68 грн, не звернувши належної уваги, що грошові кошти були зняті до закінчення дії договору вкладу, тобто до 21 січня 2015 року (а.с. 37,46-48), а позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7 фактично отримав 70 243,61 грн.

Поза увагою суду апеляційної інстанції залишились вимоги позивача за зустрічним позов ОСОБА_7 щодо поділу наступного майна: кухонного гарнітуру, вартістю 2 300 грн, вітальні, вартістю 1 500 грн, холодильника двохкамерного «Атлант», вартістю 3 500 грн, газової чотирьохкамфорної плити, вартістю 1 500 грн, кольорового телевізору «Кристал», вартістю 1 200 грн, електродуховки, вартістю 450 грн, дивану «Малютка», вартістю 700 грн, двох DVD-програвачів, на суму 1 200 грн, комп'ютеру, вартістю 4 тис. грн, праски, вартістю 250 грн, електричної швейної машинки, вартістю 300 грн, двох механічних швейних машинок, загальною вартістю на суму 350 грн, зокрема, не перевірено чи входить таке майно до маси спільного майна подружжя, та чи підлягає воно поділу. Апеляційний суд жодним чином не обґрунтував чому все майно виділено ОСОБА_7, та з нього стягнуто на користь ОСОБА_6 компенсацію вартості спірного майна.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук