У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф. Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, заінтересована особа - орган опіки та піклування Бережницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про обмеження цивільної дієздатності особи, встановлення піклування над фізичною особою та призначення піклувальником за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаною вище заявою, посилаючись на те, що їх мати - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою похилого віку, у неї наявні розлади психічного здоров'я, що проявляються у безпідставних сварках з ними, образах на їх адресу. З 2012 року мати стала безпідставно покидати місце проживання в нічний час, а останнім часом не може самостійно відстоювати свої права та інтереси. Зазначене, на думку заявників, свідчать про істотні розлади психічного стану матері, що завдає їй та їм шкоди.

З урахуванням наведеного заявники просили обмежити цивільну дієздатність ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2011 року та встановити на нею піклування, а їх призначити її піклувальниками.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 7 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким їх заяву задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковомузадоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заявники ухилились від подання експертам необхідних матеріалів та документів, без яких провести експертизу неможливо. Оскільки проведення судово-психіатричної експертизи в цій категорії справ є обов'язковою, то заявники своїх вимог не довели.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що заявники звернулися до суду із заявою, в якій просили обмежити цивільну дієздатність своєї матері, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2011 року та встановити на нею піклування, а їх призначити її піклувальниками.

Суди правильно виходили з того, що згідно з положеннями ст. 36 ЦК України, Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимог ст. ст. 145, 239 ЦПК України призначення судової експертизи є обов'язковою, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

При цьому заявники в заяві просили про призначення відповідної судово-психіатричної експертизи (а.с. 1-4).

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 січня 2015 року така експертиза була призначена (а.с. 96), проте не виконана, оскільки в ухвалі суду не було зазначено переліку питань для проведення експертизи (а.с. 102, 138).

У зв'язку з цим провадження у справі було відновлено і ухвалою цього ж суду від 2 квітня 2015 повторно призначено судово-психіатричну експертизу (а.с. 145).

У червні 2015 року, у серпні 2015 року та у жовтні 2015 року Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення, якому доручено провести експертне дослідження, за підписом голови СПЕК звернувся до суду із клопотанням про те, що ніхто з приводу проведення експертизи не звертається, не подає документи та просив суд повідомити заявників для узгодження дати проведення експертизи й надання документів (а.с. 140, 154, 159).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки. Попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальний дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цих Кодексом.

У порушення наведеного суд не повідомив заявників щодо клопотання голови СПЕК від 16 жовтня 2015 року, а, натомість, листом від 21 жовтня 2015 року попросив Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення, якому доручено провести експертне дослідження, повернути матеріали справи (а.с. 160), після чого ухвалив рішення про відмову в позові з посиланням на те, що заявники ухилились від участі в експертизі.

При цьому суд не звернув уваги на те, що заявники протягом всього судового розгляду у своїх клопотаннях просили суд витребувати від певних органів та установ відповідні документи, які, на їх думку, стосуються психічного стану їх матері для подання експертам, а також просили вирішити питання про прибуття експертів за місцем проживання їх матері у зв'язку з її нетранспортабельністю за станом здоров'я (а.с. 50-51, 69-71, 81-83, 99-100, 121-122, 141-142).

У порушення вимог ЦПК України зазначені клопотання залишились без процесуального реагування з боку суду, що, на думку, заявників касаційної скарги, унеможливило проведення судово-психіатричної експертизи, чим порушені їхні процесуальні права.

При цьому негативні наслідки невчинення судом процесуальних дій, які від суду вимагає процесуальний закон, покладені на поведінку заявників у тому, що вони ухилилися від участі в проведенні експертизи та наданні експертам документів, необхідних для проведення експертизи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко