Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення індексації аліментів та додаткових витрат на дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму індексації аліментів в розмірі 7760,00 грн. за період з червня 2012 року по грудень 2015 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1на користь Державного бюджету судовий збір в сумі 551,20 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги в яких доводять про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що наведені судом першої інстанції обґрунтування у відмові в задоволенні стягнення додаткових витрат на дитину не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки норми ст. 185 СК України передбачають обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року скасувати в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 додаткових витрат в розмірі 7670,62 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

Рішення в частині збільшення розміру аліментів та стягнення суми індексації аліментів не оскаржене.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» на дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум з травня 2016 року в розмірі 1531 грн., що є значно нижчим від позивних вимог ОСОБА_2

Крім того, зазначає, що за весь період прострочення сплати аліментів індексація ні органом державної виконавчої служби ні судом не проводилася, оскільки заборгованість по аліментам відсутня.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення суми індексації аліментів в розмірі 7760,00 грн., а в іншій частині залишити без змін.

Рішення в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 59408,14 грн., в частині відмови в збільшенні розміру аліментів та стягненні додаткових витрат на дитину не оскаржене.

В запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення залишити без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення в частині стягнення індексації аліментів залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 21 лютого 1998 року по 13 грудня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі.

Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, проте в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то суд першої інстанції встановивши, що за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, проте індексація не провадилась, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, застосувавши аналогію закону.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-113 цс 13 від 06 листопада 2013 року.

Враховуючи відповідну правову позицію Верховного Суду України, суд першої інстанції правомірно стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування суми індексації аліментів за період з червня 2012 року по грудень 2015 року та визначив її розмір відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в сумі 7760,00 грн.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що індексація на аліменти не повинна проводитись, оскільки він сплачує аліменти більші ніж визначені законом для дитини відповідного віку, а також те, що вони в сукупності перевищують 50% його заробітної плати не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно із ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, цією нормою Закону обумовлено, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, але участь матері і батька у додаткових витратах на дитину не обов'язково має бути рівною.

Матеріали справи містять квитанцію від 17 серпня 2015 року №3049 про оплату навчання ОСОБА_3 в розмірі 3050 грн.

Згідно платіжних доручень 21 березня 2016 року позивачем на виконання умов контракту №029150319 від 01 вересня 2015 року на підготовку бакалавра у приватному вищому навчальному закладі здійснено оплату за навчання ОСОБА_3 в сумі 4587,90 грн., та 22 березня 2016 року сплачено 3055,00 грн. (а.с. 58-59).

За таких обставин колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області приходить до висновку, що додаткові витрати, що вже сплачені за навчання у вищому навчальному закладі на суму 12 290,05 грн., можливо вважати додатковими, оскільки всі зазначені витрати були необхідними для навчання і розвитку здібностей неповнолітнього ОСОБА_3, а тому половина їх вартості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме 7670,02 грн.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не може нести додаткові витрати, оскільки вони стягуються в разі спроможності одного з батьків надавати таку допомогу є безпідставними і не грунтуються на законі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови в позові про стягнення додаткових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови в позові про стягнення додаткових витрат в сумі 7670,02 грн. скасувати.

Позов в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина - ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина, ОСОБА_3 в розмірі 7670 (сім тисяч шістсот сімдесят) грн. 02 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді : С.В. Демянчук

С.П. Ковалевич