Номер провадження: 22-ц/785/1905/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про розяснення судового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року,

встановила:

В серпні 2014 році представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування 702/3000 частин квартири АДРЕСА_1, укладений 21.06.2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за №1328, посилаючись на те, що при укладенні вказаного договору помилилася щодо природи цього договору, прав та обовязків сторін, що має істотне значення, вважала, що уклала договір довічного утримання, оскільки відповідач по справі, увійшовши в довіру позивачки, запропонувала їй свої послуги щодо забезпечення доглядом, харчуванням, лікуванням, утримання її житла, допомоги по господарству. Позивачка, в силу свого похилого віку, вадів зору й юридичної необізнаності, уклала спірний договір під впливом помилки та просила суд визнати його недійсним та визнати за нею право власності на квартиру.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволена частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування 702/3000 частини квартири №8, що знаходиться в будинку №39 по вул. Катерининській в м. Одесі, укладений 21 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1328. Повернуто у власність ОСОБА_2 - 702/3000 частини квартири №8, що знаходиться в будинку №39 по вул. Катерининській в м. Одесі. У решті позову відмовлено.

До апеляційного суду звернувся представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 із заявою про розяснення вказаного судового рішення, посилаючись на те, що в судовому рішенні прямо не зазначено, що ОСОБА_6 позбавляється права власності на 702/3000 частини квартири №8, що знаходиться в будинку №39 по вул. Катерининській в м. Одесі, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради не скасовано реєстрацію місця проживання останньої за вищевказаною адресою.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 просив розяснити рішення апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року на предмет того, чи є дане судове рішення підставою для позбавлення ОСОБА_6 права власності на 702/3000 частини квартири №8, що знаходиться в будинку №39 по вул. Катерининській в м. Одесі, в розумінні ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, колегія суддів вважає, що у задоволені заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про розяснення рішення необхідно відмовити, виходячи з наступного.

За правилами ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

У пункті 21 постанови ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що відповідно до ст. 221 ЦПК України розяснення рішення суду, можливо тоді коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викладає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Таким чином, суд може роз'яснити судове рішення, коли воно є незрозумілим, однак не має права роз'яснювати порядок та спосіб виконання рішення.

Заявник фактично просить суд розяснити норму права щодо правових наслідків недійсності правочину, при цьому мотиви, з яких апеляційний суд дійшов відповідних висновків про незаконність рішення районного суду та про необхідність та порядок застосування реституції, зрозуміло викладені в мотивувальній частині рішення та додаткового розяснення не потребують.

Реституція, як застосування юридичних наслідків недійсності правочину, передбачає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч.1 ст. 216 ЦК України).

Враховуючи те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року було визнано недійсним договір дарування, який є одностороннім безоплатним вочином, ОСОБА_6 повернуто право власності на 702/3000 частини квартири №8, що знаходиться в будинку №39 по вул. Катерининській в м. Одесі та відповідно ОСОБА_2 позбавлена права власності на зазначене майно.

Колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції є зрозумілим, та таким, що не потребує додаткового роз`яснення.

За таких обставин, на думку судової колегії підстав для розяснення рішення суду не має.

Керуючись ст. ст. 209, 221, 373 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

У задоволені заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про розяснення судового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді В.П.Фальчук

ОСОБА_7