У Х В А Л А

31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 жовтня 2014 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», третя особа - первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсаційних сум та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області області від 16 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні незаконним та скасуванні наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та повернення зайво сплачених коштів за проживання скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано наказ державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 18 липня 2013 року № 1871 про звільнення ОСОБА_4

Поновлено ОСОБА_4 на посаді слюсаря механоскладальних робіт 2-го розряду підрозділу МК № 85 у державному підприємстві «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова».

Стягнуто з державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 20263 грн 40 коп.

Стягнуто з державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Стягнуто з державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_4 зайво сплачені кошти за проживання у гуртожитку у розмірі 3986 грн 62 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про перегляд рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 жовтня 2014 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року та задоволення заяви про перегляд судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року, судові рішення Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2013 року та 28 січня 2016 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 квітня та 3 жовтня 2012 року, 3 липня 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив зокрема з того, що ОСОБА_4 була звільнена з роботи незаконно без згоди профспілкового комітету.

Тому, оскільки ОСОБА_4 було звільнено з посади слюсаря механоскладальних робіт другого розряду в підрозділі МК №85, то її слід поновити на роботі на посаді слюсаря механоскладальних робіт другого розряду в підрозділі МК № 85 та визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення від 18 липня 2013 року № 1871.

Крім того, ОСОБА_4 за червень 2013 року відмовлялась виконувати промислові завдання, що їй видавало керівництво. У зв'язку з цим, враховуючи бригадну форму роботи та оплати праці, коефіцієнт виробітку ОСОБА_4 був зменшений за невиконання трудових обовязків і невиконання норм виробітку і заробітну плату булу начислено у відповідності до пункту 2 статті 21 Закону України «Про оплату праці» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_85/ed_2014_12_28/pravo1/Z950108.html?pravo=1> у розмірі 705 грн 18 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача компенсації частини втраченої заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою в розмірі 58 грн 50 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 16 грн 38 коп., суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної так касаційної інстанцій, виходив з того, що в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на її користь різниці по недоплаченій заробітній платі за червень місяць 2013 року в розмірі 441 грн 82 коп. було відмовлено.

Оскільки було встановлено неправомірні дії відповідача щодо незаконного звільнення ОСОБА_4 з роботи та спричинення такими діями моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях позивачки, втрати колишніх життєвих зв'язків, позбавлення можливості працювати та отримувати заробіток, враховуючи принципи розумності, співмірності та справедливості, з відповідача на користь позивачки було стягнуто моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року, що надана заявником як приклад, рішення суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову, а саме скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 500 грн, залишено без змін. У вказаній ухвалі суду касаційної інстанції зазначено, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що систематичне порушення позивачем трудової дисципліни відсутнє, а також встановлено недотримання відповідачем строку для застосування дисциплінарного стягнення.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року, що надана заявником як приклад, судами розглядалися та вирішувалися вимоги лише щодо визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі. У зазначеній ухвалі суду касаційної інстанції вказано, що оскаржуваний наказ не містить посилання на те, який саме дисциплінарний проступок став приводом для звільнення позивача з посади; було наявне порушення відповідачем шестимісячного строку застосування дисциплінарного стягнення.

Таким чином, правові висновки судів касаційної інстанції, указані в цих судових рішеннях, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2013 року, що надана заявником як приклад, у задоволенні позову відмовлено.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року, що надана заявником як приклад, установлено, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди врахували конкретні обставини справи, зокрема, бездоганну роботу позивача у відповідача протягом тривалого часу, характер порушення її прав, значне погіршення стану її здоров'я.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 жовтня 2012 року, що надана заявником як приклад, указано, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 липня 2013 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника.

Таким чином, правові висновки Верховного Суду України, указані в цих судових рішеннях, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, також ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова", третя особа - первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова", про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсаційних сум та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 жовтня 2014 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Я.М. Романюк