У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк» або банк) звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 19 грудня 2006 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № Д013/АА-054.06.1, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 17 445 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, строком до 16 грудня 2011 року.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, станом на 04 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 21 246,29 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 6 863 долари США; заборгованість зі слати процентів - 4 383,29 долари США; пеня - 3 234 173 гривні 97 копійок; 3 % річних - 53 135 гривень 35 копійок, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 квітня

2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2006 року № Д013/АА-054.06.1, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 276 доларів США; три відсотки річних від суми простроченої кредитної заборгованості -

308 гривень 95 коп. та судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором від 19 грудня 2006 року

№ Д013/АА-054.06.1 заборгованості за кредитом у розмірі 276 доларів США, трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості у сумі

308 грн 95 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором

від 19 грудня 2006 року № Д013/АА-054.06.1 заборгованість за кредитом у розмірі 576 доларів США, трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості у сумі 805 грн 48 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що умовами кредитного договору встановлено як строк його дії, так і строк виконання зобов'язань зі щомісячної сплати платежів, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Встановивши, що відповідач припинив виконання зобов'язань зі щомісячної сплати платежів за кредитним договором з 09 лютого 2007 року, нарахування процентів за користування кредитом проведено 30 вересня 2009 року і в подальшому було зупинено, апеляційний суд на підставі ст. ст. 257, 258 ЦК України дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Врахувавши, що строк внесення останніх платежів встановлений - 10 листопада 2011 року та 16 грудня 2011 року, а позивач звернувся до суду 11 листопада 2014 року, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності щодо вказаних платежів.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк