УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Гвоздика П.О., ЗавгородньоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 0703/0608/71-105, відповідно до якого останній наданий кредит у розмірі 68 000 доларів США зі сплатою 11,90 % річних строком до 06 червня 2038 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір від 06 червня 2008 року, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Також, на забезпечення виконання зобов'язань, 06 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до якого остання поручилась за належне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 1/12-Ф.

Крім того, за договором факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» переуступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», в тому числі і право вимоги за кредитним договором № 0703/0608/71-105 від 06 червня 2008 року.

ОСОБА_4 порушила умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 06 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 528 369 грн 51 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0703/0608/71-105 від 06 червня 2008 року у розмірі 1 528 369 грн 51 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування наслідків чого заявлено відповідачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд керувався тим, що в матеріалах справи є всі докази переходу до позивача права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4

Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 0703/0608/71-105, відповідно до якого останній наданий кредит у розмірі 68 000 доларів США зі сплатою 11,90 % річних строком до 06 червня 2038 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір від 06 червня 2008 року, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Також, у забезпечення виконання зобов'язань, 06 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до якого остання поручилась за належне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 1/12-Ф.

Крім того, за договором факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» переуступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», в тому числі і право вимоги за кредитним договором № № 0703/0608/71-105 від 06 червня 2008 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у травні 2010 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості за кредитним договором № 0703/0608/71-105 від 06 червня 2008 року та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2011 року залишене без змін рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2010 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, зверненням до суду із вказаним позовом, позивач перервав перебіг позовної давності.

З даним позовом позивач звернувся до суду 18 вересня 2014 року, в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Гвоздик О.П. ЗавгородняІ.М.