Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді АгрікольБанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну невідновлювальну лінію на загальну суму 330 000 доларів США зі сплатою 14 % річних терміном до 21 вересня 2018 року. У подальшому між сторонами укладено договори від 17 липня 2009 року № 1 та від 09 липня 2010 року № 3, яким внесено зміни та доповнення до кредитного договору в частині встановлення розміру кредитної лінії та терміну користування кредитом, який продовжено до 15 липня 2021 року. Згідно укладених змін та доповнень до договору процентна ставка визначена: змінами від 23 листопада 2010 року у розмірі 12,5 % річних; змінами від 22 червня 2012 року з 15 липня 2012 року по 14 липня 2013 року у розмірі 12,5 % річних; змінами від 15 липня 2013 року з 15 липня 2013 року у розмірі 9,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 вересня 2008 року між цими ж сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 109,3 кв.м, розташоване по АДРЕСА_1 Посилаючи на те, що позичальник належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, просив суд стягнути заборгованість у розмірі 284 311, 67 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 7 494 089 грн 72 коп.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у кредитному договорі, укладеному між сторонами, відсутні істотні умови, що стосуються виконання зобов'язань в частині надання коштів позичальнику. Зазначає, що банк здійснював нечесну підприємницьку діяльність, оскільки на момент укладення спірного договору ПАТ «Креді Агріколь Банк» не був уповноважений виконувати валютні операції на валютному ринку України. Посилаючись на наведене, просив суд визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24 червня 2015 року, позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором у розмір 284 311, 67 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 7 056 802 грн 73 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 23 вересня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну невідновлювальну лінію на загальну суму 330 000 доларів США зі сплатою 14 % річних терміном до 21 вересня 2018 року.

У подальшому між сторонами укладено договори від 17 липня 2009 року № 1 та від 09 липня 2010 року № 3, якими внесено зміни та доповнення до кредитного договору в частині встановлення розміру кредитної лінії та терміну користування кредитом, який продовжено до 15 липня 2021 року.

Згідно укладених змін та доповнень до договору процентна ставка визначена: змінами від 23 листопада 2010 року у розмірі 12,5 % річних; змінами від 22 червня 2012 року з 15 липня 2012 року по 14 липня 2013 року у розмірі 12,5 % річних; змінами від 15 липня 2013 року з 15 липня 2013 року у розмірі 9,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 вересня 2008 року між цими ж сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 109,3 кв.м, розташоване по АДРЕСА_1

Відповідно до розрахунку, наданого банком, заборгованість ОСОБА_4 станом на червень 2015 року складає 284 311, 67 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із їх обґрунтованості.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів шляхом отримання допомоги суду у вирішенні тих питань, які вона сама з об'єктивних причин не може вирішити, як у випадку зі встановленням ступеня вини, що потребує певних знань та навиків. Відповідно до ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, у випадку спору між сторонами щодо розміру заборгованості суди мають вирішити питання про застосування ст. 143 ЦПК України у сукупності з іншими доказами у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, суд відхилив клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи для встановлення дійсного розміру заборгованості, належним чином не мотивувавши це рішення, та задовольнив позов на підставі поданого банком розрахунку за кредитним договором.

В запереченнях на позов та в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначав, що у порушення п. 3.10 кредитного договору банком кредитні кошти не були перераховані на його поточний рахунок НОМЕР_1, що відкритий в філії Тернопільська дирекція АТ «Індекс-Банк» і що сума кредиту, яку він фактично отримав, є значно меншою, ніж та, що визначена умовами договору, однак суди зазначені доводи не перевірили і належної оцінки їм не дали.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 10, 212-215 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно, належним чином не перевірив доводи та заперечення сторін (зокрема заперечення відповідача щодо наданого банком розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором), наявним у справі доказам не дав належної правової оцінки, не встановив дійсний розмір заборгованості за кредитом, питання про призначення відповідної експертизи для визначення дійсного розміру заборгованості не вирішив та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд на допущені судом першої інстанції порушення вимог закону уваги не звернув; у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 24 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. ОстапчукСудді: В.І. Амелін