Справа №575/1255/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження 22-ц/788/794/16 Суддя-доповідач - Шевченко В. А.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 17 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Правдинського робітничого кооперативу Сумської облспоживспілки про визнання прав власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 17 березня 2016 року в задоволенні вказаного позову відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 Великописарівського району Сумської області завершений будівництвом у серпні 1990 року. Земельна ділянка за цією ж адресою площею 0, 15 га належить на праві колективної власності Правдинському робітничому кооперативу, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28 січня 2000 року та витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а. с. 31, 32-33, 35, 116).

На підставі рішення виконкому Кириківської селищної ради Великописарівського району від 02 серпня 1990 року, позивачці ОСОБА_2 на сім'ю із трьох осіб видано ордер на чотирикімнатне житлове приміщення житловою площею 61, 1 кв. м. по АДРЕСА_1 (а. с. 10).

З копій паспортів громадянина України слідує, що позивачі з 09 серпня 1990 року зареєстровані АДРЕСА_1 (а. с. 11, 12).

Допитані в суді першої інстанції як свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що зазначений вище житловий будинок був наданий позивачам у користування, який вони облаштовували за власні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 також передбачають, що користування приміщеннями житлових будинків здійснюється, зокрема на підставі договору найму (оренди).

З приводу укладення договору найму житлового будинку з підсобними (допоміжними) спорудами відповідач неодноразово звертався до ОСОБА_2, направляючи їй екземпляри договору найму та одночасно повідомляючи, що у разі його непідписання буде заявлений відповідний позов до суду (а. с. 38, 39, 40, 41, 42, 46, 47).

Також Правдинський робітничий кооператив Сумської облспоживспілки у своїх листах на ім'я ОСОБА_2 інформував, що загальними зборами пайовиків вирішено продати житловий будинок по АДРЕСА_1 у зв'язку з майбутньою ліквідацією кооперативу. Тому їй пропонувалося вирішити питання щодо викупу будинку чи його звільнення (а. с. 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 62, 71).

Частиною 1 ст. 344 ЦК України унормовано, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Абзацом 2 пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Утім у даному випадку позивачі вселилися до спірного житлового будинку за згодою відповідача - власника цього житла, у встановленому законом порядку, шляхом отримання відповідного ордера, який давав їм право на вселення і користування на невизначений строк цим будинком як майном громадського житлового фонду.

На неодноразові пропозиції відповідача відносно укладення на виконання вимог закону договору найму житлового приміщення позивачі не реагували. Рішенням Великописарівського райсуду Сумської області від 05 червня 2003 року з них були стягнуті суми заборгованості по квартплаті, що свідчить про фактичне існування між сторонами правовідносин щодо житлового найму (а. с. 103-105).

Крім того, в суді апеляційної інстанції сторона позивачів визнала факт оплатного користування ними будинку і відсутності за ними заборгованості на цей час.

Наведені дані свідчать про недоведеність факту добросовісного заволодіння позивачами спірним майном у розумінні ч. 1 ст. 344 ЦК, оскільки воно було передано їм у безстрокове користування на відповідній правовій підставі, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин цієї норми та визнання за ними права власності за набувальною давністю на домоволодіння по АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити, а рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 17 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -