У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробуд-Україна», Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, третя особа - Регіональне відділення Фонду Державного майна у Закарпатській області, про визнання незаконним та скасування пунктів рішення, скасування свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробуд-Україна» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробуд-Україна» (далі - ТОВ «Агробуд-Україна»), Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (далі - РС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області), третя особа - Регіональне відділення Фонду Державного майна у Закарпатській області (далі - РВ ФДМУ у Закарпатській області), про визнання незаконним та скасування пунктів ІІІ.3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26 серпня 1998 року № 156 «Про видачу документів на реєстрацію» щодо дозволу правової реєстрації Відкритому акціонерному товариству «Агробуд» гуртожитку по АДРЕСА_1; визнання незаконним та скасування пункту ІІІ.2 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 04 листопада 1998 року № 200 «Про внесення змін і доповнень до рішення» щодо внесення доповнень в пункт ІІІ.3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26 серпня 1998 року № 156 стосовно дозволу на правову реєстрацію Відкритому акціонерному товариству «Агробуд» гуртожитку по АДРЕСА_1, скасування свідоцтва про право власності Відкритого акціонерного товариства «Агробуд» (далі - ВАТ «Агробуд») на гуртожиток по АДРЕСА_1 від 26 липня 1999 року, виданого на підставі рішень виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатській області від 26 серпня 1998 року № 156 та від 04 листопада 1998 року № 200; скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2014 року, індексний номер: 17099086, серії НОМЕР_1 - на гуртожиток літ. А за адресою: м. Ужгород, АДРЕСА_1, загальною площею 372, 8 кв. м, житловою площею 231 кв. м, видане TOB «Агробуд-Україна» РС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області. Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтовувала тим, що вона є мешканцем гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 Закарпатської області. Рішенням виконкому Ужгородської міської Ради депутатів трудящих від 20 травня 1964 № 216 будівельній організації «Закарпатоблміжколгоспбуд» було виділено земельну ділянку площею 1 021 кв.м по АДРЕСА_1 для будівництва гуртожитку на 50 місць для працівників організації. Після завершення будівництва двоповерхової будівлі гуртожитку його було заселено у кінці шістдесятих років минулого століття. Згодом гуртожиток перейшов у підпорядкування Закарпатського обласного об'єднання «Агробуд», яке внаслідок корпоратизації набуло найменування ВАТ «Агробуд», а внаслідок реорганізації, зазначена юридична особа перейменована у ТОВ «Агробуд-Україна». Оскаржувані рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатській області від 26 серпня 1998 року № 156 та від 04 листопада 1998 року № 200 стали підставою для видачі ВАТ «Агробуд» свідоцтва про право власності на гуртожиток по АДРЕСА_1 в цілому з будівлями, означеними літерами А та Б. Звертаючись з даним позовом позивач зазначала, що через існування оскаржуваних рішень та свідоцтва про право власності, виданого ВАТ «Агробуд», вона і інші мешканці цього гуртожитку позбавлені права приватизації жилих приміщень, у яких вони мешкають.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 26 листопада 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано незаконним та скасовано п. ІІІ.3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області від 26 серпня 1998 року № 156 «Про видачу документів на реєстрацію щодо дозволу правової реєстрації Відкритому акціонерному товариству «Агробуд» гуртожитку по АДРЕСА_1». Визнано незаконним та скасовано п. ІІІ.2 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області від 04 листопада 1998 року № 200 «Про внесення змін і доповнень до рішення щодо внесення доповнень в п. ІІІ.3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26 серпня 1998 року № 156 «Про видачу документів на реєстрацію стосовно дозволу на правову реєстрацію Відкритому акціонерному товариству «Агробуд» гуртожитку по АДРЕСА_1 Закарпатської області» у частині літ. А. Скасовано свідоцтво про право власності ВАТ «Агробуд» на гуртожиток по АДРЕСА_1 від 26 липня 1999 року, виданого на підставі рішень виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області від 26 серпня 1998 року № 156 та 04 листопада 1998 року № 200. Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2014 року, індексний номер: 17099086, серії НОМЕР_1 - на гуртожиток літ. А за адресою: м. Ужгород, АДРЕСА_1, загальною площею 372, 8 кв.м, житловою площею 231 кв. м, видане TOB «Агробуд-Україна» РС Ужгородського МРУЮ Закарпатської області.

У касаційній скарзі ТОВ «Агробуд-Україна» просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на момент приватизації майна ВАТ «Агробуд» в статутний капітал даного підприємства гуртожиток по АДРЕСА_1 в м. Ужгороді не входив, а увійшов тільки гараж, а тому у відповідності до чинного законодавства, даний гуртожиток, як суб'єкт житлового фонду не підлягав приватизації і виконавчий комітет Ужгородської міської ради не мав жодних правових підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради депутатів трудящих від 20 травня 1964 року № 216 будівельній організації «Закарпатоблміжколгоспбуд» було виділено земельну ділянку площею 1 021 кв.м по АДРЕСА_1 для будівництва гуртожитку на 50 місць (а.с. 14).

Постановою керівної ради Закарпатського обласного об'єднання «Агробуд» від 10 червня 1997 року «Про передачу майна Закарпатського обласного об'єднання «Агробуд» ВАТ «Агробуд», передано безоплатно ВАТ «Агробуд» приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 залишковою вартістю 50 322 грн (а.с. 13).

Із врахуванням письмового клопотання ВАТ «Агробуд», подання постійних депутатських комісій, генерального плану міста Ужгорода, проектів детального планування, на основі Закону України «Про основи містобудування», 26 серпня 1998 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради Закарпатської області прийняв рішення №156, згідно п. ІІІ.3 якого, ВАТ «Агробуд» дозволено правову реєстрацію гуртожитку по АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатській області від 04 листопада 1998 року №200 було внесено зміни і доповнення до рішення від 26 серпня 1998 року №156, зокрема, пункт ІІІ.3 якого викладено у наступній редакції: ВАТ «Агробуд» - гуртожиток по АДРЕСА_1 під літ. «А» і «Б».

Згідно з повідомленням РВ ФДМУ по Закарпатській області від 10 липня 2014 року № 13-15-01915 вбачається, що на підставі поданої організацією орендарів заяви про приватизацію майна Закарпатського обласного орендного підприємства «Агробуд» від 09 березня 1995 року та наданої згоди на приватизацію, наказом РВ від 23 березня 1995 року №3/68 прийнято рішення про приватизацію майна Закарпатського обласного орендного підприємства «Агробуд» методом акціонування. Відповідно до матеріалів приватизації орендного підприємства Закарпатське обласне орендне підприємство «Агробуд», а саме Акту оцінки вартості майна та плану приватизації майна підприємства, відомості про гуртожиток, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, АДРЕСА_1 відсутні. Оскільки в Реєстрі державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу господарських товариств під час приватизації, але залишилось на їх балансі по Закарпатській області гуртожиток, що розташований по АДРЕСА_1 не обліковується, то у РВ ФДМУ у Закарпатській області правові підстави для передачі вказаного гуртожитку у власність територіальної громади міста Ужгорода відсутні (а.с. 20).

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (у редакції, чинній на момент приватизації державного підприємства) встановлено, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 згаданого Закону дія цього Закону не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 39 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 1995 року № 36 (у редакції, чинній на момент приватизації державного підприємства), визначено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується, зокрема, на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також вартість об'єктів, що не підлягають приватизації.

Згідно з ч. 2 ст. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації державного підприємства) до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат у гуртожитках.

У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад народних депутатів (ч. 2 п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 року № 891 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду, крім гуртожитків. Зміни до п. 2 Положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитків, були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 695 лише 26 травня 2004 року.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 травня 2011 року № 40 гс11, від 10 жовтня 2011 року № 101гс11, від 08 травня 2012 року № 6-25гс12, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції відповідно ст.ст. 212-215 ЦПК України, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про визнання незаконними та скасування пунктів оскаржуваного рішення виконавчого комітету та скасування свідоцтва про право власності, суд першої інстанції зазначив, що на момент приватизації майна ВАТ «Агробуд» спірний гуртожиток до статутного капіталу даного підприємства не входив, а увійшов лише гараж (а.с. 55), не перевіривши при цьому у кого на балансі перебував даний гуртожиток з моменту його будівництва та до моменту винесення оскаржуваних рішень. Право власності на гуртожиток набувалось не на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а з інших підстав, які суд не встановив.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не з'ясував і жодним чином не мотивував чи порушені оскаржуваними рішеннями виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області права позивача, яким чином та чи має вона право на приватизацію жилого приміщення, яке знаходиться у гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1, з урахуванням положень Закону України « Про приватизацію майна державних підприємств», на якій правовій підставі позивач проживає у даному гуртожитку.

Разом з цим, суд першої інстанції залишив поза увагою положення ст. 80 Цивільного кодексу Української РСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, та не перевірив чи дотримано позивачем строк позовної давності при зверненні з даним позовом.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробуд-Україна» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 26 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук