Справа № 755/4171/16-ц
"12" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва
у складі: головуючої судді Ластовки Н.Д.,
при секретарі Фузік Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак представник ОСОБА_5 надала суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання до суду не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, відому з матеріалів справи, причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи суду не надавала.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, однак надала заву відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу за її відсутності.
На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Судом встановлено, що у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилась донька ОСОБА_3. (а.с. 4)
ІНФОРМАЦІЯ_5 року батько дитини ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с. 5)
Матір дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно вироку Апеляційного суду м. Києва від 07.05.2012 року, була засуджена до 5 років позбавлення волі та відбувала міру покарання в Селезнівській виправній колонії Луганської області №143 з якої була переведена до Чернігівської виправної колонії №44.
Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 24.05.2012 № 217 „Про надання статусу малолітній дитині", малолітній ОСОБА_3 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та Розпорядженням № 250 від 12.06.2012 року «Про призначення опіки над малолітньою дитиною» опікуном над малолітньою дитиною призначено її бабусю - ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8,9)
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, 05.11.2015 року нотаріально завірила заяву, про те, що відмовляється від батьківських прав та виховання і утримання її малолітньої дочки, ОСОБА_3, та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав в судовому або іншому порядку, справу просила розглянути без її участі. (а.с. 10)
Відповідно до характеристики класного керівника та директора СШ № 120 встановлено, що бабуся дівчинки цікавиться її навчанням завжди, мама Каті ОСОБА_1 не цікавиться навчанням своєї дочки, до школи не навідується, не спілкується з класним керівником, не відвідувала батьківські збори жодного разу. (а.с. 14)
Згідно з ч. 2 ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла 14 років.
Звертаючись з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав Органом опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації вказано, що відповідачка, будучи матір'ю дитини, утриманням та вихованням не займається, не цікавиться їх здоров'ям, фізичним, моральним, духовним розвитком, не піклується про їх оздоровлення, не враховує їх інтереси, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч.4 ст.150 Сімейного Кодексу України батьки повинні поважати дитину.
Стаття 155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
З цього випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.
Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Стаття 167 Сімейного Кодексу України покладає на суд обов'язок вирішити питання щодо влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування.
Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Частиною 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьківських прав, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що до відповідача ОСОБА_1 може бути застосований крайній захід впливу як до особи, яка не виконує батьківських обов'язків, а саме позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно із ч.2 ст. 66 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка дублюється в ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно ст. 79, 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Оскільки відповідачка достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації підлягає задоволенню. Виходячи з позовних вимог позивача розмір аліментів визначається судом в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, до повноліття неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 4 ст. 167 Сімейного Кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.
Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
Судом встановлено, що за розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 250 від 12.06.2012 року «Про призначення опіки над малолітньою дитиною» опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначено її бабусю - ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, а тому є всі підстави для задоволення вимоги позивача щодо призначення отримувачем аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, її опікуна ОСОБА_2.
Враховуючи наведене та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ст. 51 Конституції України, Законом України "Про охорону дитинства", Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 7, 19, 66, 79, 141, 150, 155, 164, 165, 167, 180, 181, 182, 184,191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,58, 208, 212-215, 224-226, 232-233, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь опікуна ОСОБА_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Призначити отримувачем аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, опікуна ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.