АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 658/2853/14-ц Головуючий в І інстанції: Марків Т.А. Номер провадження: 22-ц/791/374/16 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», що є правонаступником закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, зазначаючи, що 27 січня 2006 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15191,20 грн. зі сплатою 25,08 відсотків річних за користування грошовими коштами із кінцевим терміном повернення до 27.07.2009 року та зобов'язалася щомісячно погашати кредит, сплачувати відсотки та комісію у визначених договором та Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) розмірах.

В звязку з порушенням договірних зобовязань позичальником, станом на 16.04.2014 року заборгованість ОСОБА_5 склала 103 637,77 гривень. Враховуючи, що судовим наказом Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20.08.2008 року з відповідача стягнуто 34526,97 гривень, банк просив стягнути різницю в сумі заборгованості 69110,80 гривень, а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 3455,54 грн. (процентна складова), всього 73066,34 грн..

12 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, зазначаючи, що в 2013 році зазначений вище судовий наказ скасовано, тому просив суд стягнути з ОСОБА_5 14648,60 грн. заборгованості за кредитом, 37327,43 грн. відсотків за користування ним, 55608,21 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 3455,54 грн. штрафу (процентна складова), а всього 111 539,78 грн. та судові витрати.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 14 648,60 грн. заборгованості за кредитом; 14 615, 64 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом; 8874,72 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. штрафу (фіксована сума); 1463,21 грн. штрафу (процентна складова), а всього 40 102,17 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і закрити провадження у справі, зазначаючи, що справа розглянута з порушенням правил підсудності, визначених ст. 109 ЦПК України, висновки суду щодо дотримання позивачем строку позовної давності не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, а кредитний договір між сторонами не є укладеним, оскільки у заяві позичальника відсутні обов'язкові умови договору, передбачені Законом.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявились.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 січня 2006 року сторони уклали договір кредиту за умовами якого ОСОБА_5 отримала споживчий кредит у розмірі 15 191 грн. 24 коп. на строк 42 місяці (по 27 липня 2009 року включно) зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

ОСОБА_5 зобов'язалася щомісяця в період з 21 по 28 число кожного місяця погашати заборгованість за кредитом, надаючи банку грошові кошти у розмірі 549 грн., що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам.

Зміст укладеного сторонами договору зафіксований у заяві ОСОБА_5, як позичальника, яка містить підписи обох сторін правочину, в тому числі підпис представника банку, як позикодавця, тому відповідно до вимог ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі.

За умовами укладеної сторонами угоди відповідач доручила банку, без додаткового узгодження, перерахувати кошти в день надання, в сумі 12251 грн. на поточний рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (продавця придбаного ОСОБА_5 товару за наведеним у заяві переліком), а також комісію на рахунок у Приватбанку (а.с. 8).

Позивач свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів виконав, а відповідач повертала кредитні кошти та сплачувала проценти за користування ними з порушенням встановленого умовами договору графіка, а з травня 2006 року погашення кредитної заборгованості припинила.

В зв'язку з порушенням відповідачем обов'язку повертати кредит частинами, банк в серпні 2008 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо дострокового повернення ОСОБА_5 частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому за користування кредитними коштами станом на липень 2008 року.

20 серпня 2008 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області видав судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_5 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитом в сумі 14648 грн. 60 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 12919 грн.10коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 6959 грн. 27 коп., а всього - 34 526 грн. 97 коп., а також судові витрати у розмірі 187 грн. 63 коп. (а.с.5).

В установленому ЦПК України порядку судовий наказ був виданий стягувачеві і пред'явлений ним до виконання, що підтверджується наданими суду апеляційної інстанції копіями постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 липня 2011 року та про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.04.2012 року з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити місце проживання та роботи боржника, рухоме майно відсутнє).

В процесі розгляду даної справи банку стало відомо про те, що ухвалою Каховського міськрайонного суду від 15 лютого 2013 року наведений вище судовий наказ від 20 серпня 2008 року за заявою ОСОБА_7 скасований, банку роз'яснено, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову (а.с. 53).

Колегія суддів не бере до уваги, як підставу для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги, про те що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору. Так, з анкети позичальника № DNH4KS86050195 підписаної ОСОБА_5 та представником банку, слідує, що ОСОБА_5 27 січня 2006 року надала згоду на те, що заява позичальника, разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між позичальником і банком кредитно-заставний договір (а.с.8). Із змісту заяви - позичальника, яка підписана обома сторонами і відповідно до ст. 207 ЦК України свідчить про дотримання сторонами письмової форми договору, вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту, визначили розмір споживчого кредиту та процентів, що належать до сплати за користування кредитом, обов'язок позичальника повернути кредит, встановили строки і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін, а також порядок надання кредиту шляхом його перерахування на рахунок продавця товарів, що і було зроблено банком відповідно до меморіального ордера від 30 січня 2006 року.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду, щодо домовленості між сторонами про збільшення позовної давності до пяти років, є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу. Так, на Умовах надання споживчого кредиту, який містить пункт про пятирічний строк позовної давності, відсутній підпис позичальника, а банк не довів, що саме такі Умови були предметом ознайомлення позичальника при укладенні договору. Отже висновок суду, щодо зміни тривалості позовної давності у спірних правовідносинах є помилковим.

Такий висновок відповідає правовим позиціям висловленим Верховним Судом України у постановах № 6-757 цс 15 від 1 липня 2015 року, № 6-1926 цс 15 від 4 листопада 2015 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

При вирішенні даної цивільної справи ОСОБА_5 заявила про застосування позовної давності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню встановлена ст. 257 ЦК України загальна позовна давність у три роки в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом і встановлена ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік в частині вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Частиною 3 ст.264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи слідує, що кредитний договір між сторонами укладено 27 січня 2006 року строком на 42 місяці та передбачено погашення заборгованості щомісячними платежами в сумі 549 гривень.

В звязку з невиконанням умов договору, банк в серпні 2008 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо дострокового повернення нею частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому за користування кредитними коштами станом на липень 2008 року, відповідно змінивши строк виконання основного зобовязання.

20 серпня 2008 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області видав судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_5 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитом в сумі 14648 грн. 60 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 12919 грн.10коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 6959 грн. 27 коп., а всього - 34 526 грн. 97 коп., а також судові витрати у розмірі 187 грн. 63 коп. (а.с.5).

Отже мало місце переривання перебігу позовної давності у звязку зі зверненням банку до суду з заявою про видачу судового наказу.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

З 21 серпня 2008 року до 21 серпня 2011 року (в межах строку позовної давності, перебіг якої, після переривання, почався заново з 21 серпня 2008 року) банк до суду з позовом про стягнення заборгованості не звертався.

Звернувшись до суду 23.06.2014 року з позовом про стягнення заборгованості банк пропустив строк позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості, яка виникла з серпня 2008 року.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

15 лютого 2013 року ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області скасовано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитом в сумі 14648 грн. 60 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 12919 грн.10коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 6959 грн. 27 коп., а всього - 34 526 грн. 97 коп., а також судові витрати у розмірі 187 грн. 63 коп. (а.с.53).

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ухвала про скасування судового наказу була вручена ПАТ КБ «Приватбанк» раніше, ніж ним пред'явлено позов у даній справі (22.06.2014 року), факт невиконання судового наказу відповідач підтверджує, та оскільки строк звернення до суду із заявою про дострокове стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом за період з березня 2006 року по серпень 2008 року та пені за період з серпня 2007 року по серпень 2008 року (включно) позивачем дотримано та зважаючи, що строк для пред'явлення судового наказу на день його скасування та збільшення позовних вимог відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», що набрав чинності з 21.03.2011 року, не закінчився, колегія суддів вважає, що із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 14648,60 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12919 грн. 10 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 4167 грн. 61 коп.( в межах строку позовної давності 1 рік) , а всього підлягає стягненню - 31 735 грн. 31 коп..

В решті позовних вимог слід відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, щодо пропуску позивачем позовної давності до всіх позовних вимог, колегія суддів не бере до уваги, оскільки звернувшись в серпні 2008 року до суду із заявою про видачу судового наказу з дотриманням позовної давності та передавши виданий судом судовий наказ для примусового виконання у визначені законом строки, банк вправі вимагати стягнення витребуваних ним з дотриманням вимог закону грошових коштів в позовному провадженні навіть при скасуванні цього наказу поза межами встановленого договором кредиту терміну для виконання основного зобовязання.

Посилання позивача на положення ст.1048 ЦК України, згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики за весь період користування кредитом, якщо інше не встановлено договором або законом, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-249ц15 від 2 грудня 2015 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, за необхідне рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом за період з 21 червня 2009 року та штрафів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно рішення суду щодо стягнення сум заборгованості частково змінити, зменшити розмір стягнутої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом з 14615,64 грн. до 12919,10 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором з 8874,72грн. до 4167,61 грн., відповідно розмір визначеної до стягнення суми загального боргу зменшити з 40102,17 грн. до 31735,31 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги, що непідсудності даної справи Каховському міськрайонному суду Херсонської області, а також посилання на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є юридично безпідставними, оскільки відповідно до п.8 ст.110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Оскільки відповідно до довідки Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області Каховського РС останнє зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 м.Мала Каховка, провул. Центральний,29, знята з реєстрації 15.05.2006 року (а.с.21), то судом першої інстанції не було допущено порушень при визначенні підсудності. Крім того, як слідує зі змісту нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_5 від 29 серпня 2014 року, на вказану дату відповідач інше місце проживання так і не зареєструвала (а.с.39).

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.259,1049,1050,1054 ЦК України, керуючись ст.303, п.2 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитом за період з 21 червня 2009 року та штрафів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог за пропуском строку позовної давності.

Відповідно рішення суду щодо стягнення сум заборгованості частково змінити, зменшити розмір стягнутої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом з 14615,64 гривень до 12919,10 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором з 8874,72 гривень до 4167,61 гривень, відповідно розмір визначеної до стягнення суми загального боргу зменшити з 40102,17 гривень до 31735,31 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: С.В.Радченко

ОСОБА_3