Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 01 липня 2014 року він обіймав посаду начальника управління промислової безпеки екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ПАТ НАК «Нафтогаз України»).

У період з 16 січня по 24 квітня 2015 року він був тимчасово непрацездатним і перебував на лікуванні.

Після закінчення періоду непрацездатності, а саме: 27 квітня 2015 року, він вийшов на роботу, що підтверджується його підписом в журналі місцевих відряджень.

З 08 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв. він перебував на робочому місці і виконував свою роботу, проте стан його здоров'я різко погіршився і о 18 год. 30 хв. він був госпіталізований до хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 5, де перебував на стаціонарному лікуванні з 27 квітня по 16 липня 2015 року.

Наказом від 22 травня 2015 року його було звільнено із займаної посади на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із нез'явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Посилався на те, що період його непрацездатності переривався у зв'язку із виходом на роботу 27 квітня 2015 року, а отже, звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства.

Крім того, внаслідок незаконного звільнення були порушені його нормальні життєві зв'язки, що завдало йому моральної шкоди.

Враховуючи наведене, просив скасувати наказ голови правління ПАТ НАК «Нафтогаз України» від 22 травня 2015 року про звільнення його із займаної посади, поновити його на посаді начальника управління промислової безпеки екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз України», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39 452 грн 76 коп. та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що з 01 липня 2014 року ОСОБА_3 обіймав посаду начальника Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз України».

Згідно з копіями листків непрацездатності позивач у період з 16 січня по 24 квітня 2015 року перебував на лікарняному внаслідок тимчасової непрацездатності, день виходу на роботу ОСОБА_3 було визначено - 25 квітня 2015 року.

З копії журналу обліку відвідувачів адміністративного будинку ПАТ НАК «Нафтогаз України» та копії журналу місцевих відряджень Управління охорони праці та екології ПАТ НАК «Нафтогаз України» вбачається, що 27 квітня 2015 року ОСОБА_3 був присутній на роботі з 08 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв., після чого поїхав до лікарні, що підтверджується його підписом у вказаних журналах.

Відповідно до довідки Київської міської клінічної лікарні № 5 ОСОБА_3 звернувся до приймального відділення лікарні 27 квітня 2015 року о 18 год. 20 хв. та був госпіталізований в хірургічне відділення в ургентному порядку з діагнозом гострий холецистопанкреатит.

З табеля обліку робочого часу працівників департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз Україна» за квітень 2015 року вбачається, що 27 квітня 2015 року ОСОБА_3 перебував на лікарняному та був звільнений від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з наказом голови правління НАК «Нафтогаз України» від 22 травня 2015 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ПАТ НАК «Нафтогаз України» від 29 вересня 2015 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації було постановлено дати згоду на розірвання трудового договору з начальником управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ОСОБА_3 на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним 27 квітня 2015 року службових обов'язків та здійснення ним обсягу роботи, передбаченого посадовою інструкцією, відтак у період з 16 січня по 22 травня 2015 року не приступав до виконання своїх службових обов'язків внаслідок тимчасової непрацездатності, а отже, перебіг чотиримісячного строку тимчасової непрацездатності, що слугував підставою для звільнення, не переривався.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

За положеннями п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний у зв'язку з нез'явленням працівника на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

При цьому вказана норма не містить умови про те, що вихід на роботу хоча б на один день, який перериває чотиримісячний строк, зараховується лише в тому випадку, коли працівник виконав певний обсяг роботи, передбачений посадовою інструкцією.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось відповідачем, що ОСОБА_3 був присутній на роботі 27 квітня 2015 року з 08 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, посилався на письмові пояснення щодо обставин з'явлення на роботі ОСОБА_3 27 квітня 2015 року, наданих начальником управління охорони праці та екології ПАТ НАК «Нафтогаз України» - ОСОБА_5, заступником начальника управління - начальником відділу управління охорони праці та екології - ОСОБА_6, а також на обставини, викладені в запереченнях ПАТ НАК «Нафтогаз України» на позовну заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_3

З указаних пояснень та заперечень вбачається, що ОСОБА_3 протягом часу перебування на роботі в день 27 квітня 2015 року не отримував ніяких виробничих завдань та доручень від свого керівництва, питань щодо обсягу робіт та інших виробничих завдань не ставив, а отже, до виконання своїх посадових обов'язків не приступав.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що з'явлення на роботі працівників ПАТ НАК «Нафтогаз України» зараховується як робочій час тільки після отримання від безпосереднього керівництва виробничих завдань та доручень, з необхідністю підтвердження їх виконання.

Переглядаючи рішення районного суду, апеляційний суд у порушення вимог ст. 303 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не врахував, що неотримання ОСОБА_3 від керівництва виробничих завдань в день виходу на роботу після тимчасової непрацездатності не може бути доказом невиконання ним своїх службових обов'язків та підставою для незарахування зазначеному працівникові 27 квітня 2015 року як робочого дня.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахувавши доводи апеляційної скарги, залишив без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська