07.06.2016 Єдиний унікальний № 371/404/16-ц
Провадження 2/371/276/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2016 року Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гаврищука А.В.

за участю секретаря Смиченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миронівка в залі суду справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Сафір Федір Олегович (далі - позивач) у квітні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №K2XRRX05330013 від 12.03.2008, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 1959,17 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками за комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 18.03.2016 утворилась заборгованість у розмірі - 32475,98 грн., яку представник позивача просить стягнути на користь банку.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 найменування позивача змінено із ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», і позивач ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк».

У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач проти позову заперечував, подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №K2XRRX05330013 від 12.03.2008, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 1959,17 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на вищевказані умови договору, про що свідчить підпис відповідача /а.с.5-8/.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а саме: 1959,17 грн.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Однак відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання перед банком, а саме не надає своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, чим порушує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 18.03.2016 року утворилась заборгованість у розмірі - 32475,98 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь банку.

Вказана заборгованість складається з наступного:

●1931,20 грн. - заборгованість за кредитом;

●40,34 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

●14,70 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

●28467,07 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором;

●500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

●1522,67 грн. - штраф (процентна складова).

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного законодавства у сфері кредитних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст.11 цього кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, то у позивача виникло право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Водночас відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно із ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 8).

Відповідно до ст. 206 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом поза межами встановлених сторонами строків позовної давності, враховуючи, що початок перебігу строку позовної давності починається у позивача з моменту, коли він дізнався про порушення свого права (у день, коли відповідач не виконав свого зобов'язання щодо внесення чергового платежу за спірним договором), а саме: 06.04.2008 року, але з позовом до суду позивач звернувся лише 13.04.2016 року, тобто через 7 років та 358 днів з моменту, коли дізнався про порушення свого права, поза межами строку позовної давності, встановленого домовленістю між сторонами.

Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи наявна заява відповідача стосовно застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності (а.с. 32)

Отже суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Статтями 10, 58, 59 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 непідлягає задоволенню у зв'язку із пропуском позивачем строків позовної давності.

На підставах вищевказаного, ст. ст. 525, 526, 530, 1050, 1054, 256, 259, 260, 266, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання через Миронівський районний суд Київської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом Київської області, якщо воно не буде скасоване.

Повний текст рішення виготовлено 07.06.2016.

Суддя: підпис А.В. Гаврищук

Згідно з оригіналом

Суддя: А.В. Гаврищук