Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1002/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Майстер І. П.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.04.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.,

Черненко В.В.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обережною відповідальністю «Агрогран» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогран» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,-

встановила :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогран» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування зазначав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,00 га, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. У 2015 році йому стало відомо, що у 2012 році між ним та ТОВ «Агрогран» на вказану земельну ділянку укладено договір оренди строком на 11 років. Вказаний договір оренди землі та акти прийому-передачі він не підписував. Повноваження по довіреності на підписання такого договору та актів нікому не передавав. Підпис у договорі оренди від його імені йому не належить.

Посилаючись на вказані обставини просив визнати договір оренди земельної ділянки від 22 лютого 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 26.07.2012 року, недійсним.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 22 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "Агрогран", зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 26.07.2012 року. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушенням судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, вказується про безпідставне незастосування судом строків позовної давності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ТОВ "Агрогран" підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, з ухваленням нового рішення.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 5,00 гектарів сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданим Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 18.05.2006 року (а.с.5).

Відповідно до наявного у матеріалах справи договору оренди землі від 22 лютого 2012 року та акту прийому-передачі земельної ділянки, належна позивачу земельна ділянка була передана ним в строкове платне користування терміном на 11 років ТОВ"Агрогран". Здійсненна державна реєстрація договору у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 26.07.2012 року за №04138 (а.с.6-7).

Згідно заяви та розписці від імені позивача ОСОБА_3 на ім'я директора ТОВ „Агрогран", датованих 25.07.2012року, позивач, за його вимогою, отримав орендну плату за передану у користування згідно договору земельну ділянку у розмірі 9994,30грн.(а.с.22).

Особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною(ч.3 ст.215 ЦК України).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Суд погодився з доводами позивача щодо невідповідності укладеного договору оренди вимогам ч.3 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На обґрунтування рішення про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ „Агрогран", суд поклав висновок судової почеркознавчої експертизи № 2312 від 29.01.2016, в якому стверджується що підпис від імені ОСОБА_3 у спірному договорі - розділ 15 "Орендодавець", в актах приймання-передачі земельної ділянки НОМЕР_2 від 22 лютого 2012року, а також підписи від імені ОСОБА_3 в заяві від 25.07.2012року та у розписці від 25.07.2012року, виконані не самим ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.84-88).

Колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині рішення, оскільки зроблений на підставі належних і допустимих доказів. Таким чином, є доведеним, що позивач договір оренди не підписував і укладений правочин не відповідає внутрішній волі позивача.

Стороною відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції заявлено про застосування строків позовної давності(а.с.18).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Спірний договір оренди укладено 22.02.2012року. Позивач звернувся до суду 29 жовтня 2015року, тобто після закінчення загального трирічного строку звернення до суду, вказуючи про те, що про укладений договір оренди і порушення своїх прав йому стало відомо у 2015році, коли отримав примирник договору оренди землі який не укладав, отже строк звернення до суду не вважає пропущеним.

Судом першої інстанції доводи позивача були прийняті до уваги, правила позовної давності не застосовані.

Колегія суддів з висновком суду в цій частині рішення не погоджується.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у застосуванні строків позовної давності та вираховуючи початок перебігу строку позовної давності з 2015року, суд в порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд не перевірив належним чином усі обставини справи, не з`ясував чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги й заперечення сторін, не дано належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Так, позивач, стверджуючи що про укладений договір оренди йому стало відомо лише у 2015році, не зазначив якими доказами це підтверджується та у зв'язку з чим довідався про цей факт. Не надано пояснень чому ним, особисто, проти чого не заперечувалось, попередній договір оренди земельної ділянки, укладений з ТОВ "Зерновік", був припинений 22.02.2012року, тобто у день укладення спірного договору, що убачається з наявної у матеріалах справи Додаткової угоди до договору оренди від 12.05.2010року(а.с.24).

Відповідно до змісту заяви та розписки від імені позивача ОСОБА_3 на ім'я директора ТОВ „Агрогран", датованих 25.07.2012року, позивач, за його вимогою, отримав орендну плату за передану у користування згідно договору земельну ділянку у розмірі 9994,30грн. У висновку судової почеркознавчої експертизи № 2312 від 29.01.2016року, стверджується що підпис від імені позивача виконаний не ним. Водночас, видатковим касовим ордером № 142 від 25.07.2012року підтверджується отримання позивачем орендної плати у розмірі 9994,30грн. від ТОВ „Агрогран". Документ містить підписи сторін та паспортні дані одержувача(а.с.23). Достовірність підпису та факт отримання не спростовані стороною позивача.

Згідно наявного у матеріалах справи журналу видачі договорів оренди, позивач спірний договір оренди земельної ділянки, після проведення його державної реєстрації, отримав 17.08.2012року що посвідчено його підписом(а.с.112-119). Належність підпису позивачу не спростована належними доказами.

Крім того, матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що у родині позивача, зокрема, батько позивача - ОСОБА_4, також передані земельні ділянки ТОВ „Агрогран" за укладеними у листопаді 2012року договорами оренди.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини доводять, що позивач, об'єктивно та суб'єктивно, міг довідатися та довідався у 2012році про спірний договір оренди земельної ділянки, який він не укладав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що про заявлене позивачем порушення права, він дізнався 25.07.2012року. Позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності. Про поважність пропуску строку позивачем не зазначено.

Суд ухвалив рішення без з'ясування обставин справи наведених у цій частині, сукупність яких, на переконання колегії судів, доводить про обізнаність позивача щодо укладення договору оренди та передачі належної йому земельної ділянки у користування ТОВ «Агрогран».

В цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги відповідача щодо неповноважності особи, представника позивача ОСОБА_5, який підписав позовну заяву. Відповідач посилається на те, що довіреність не має реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей.

Суд першої інстанції ухвалою від 14 березня 2016року зазначеним обставинам надав оцінку та відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду(а.с.108-109).

З матеріалів справи вбачається, що позивач уповноважив ОСОБА_5 бути представником та вести від його імені справи, в тому числі у судах всіх інстанцій, з наданням всіх повноважень сторони. Довіреність посвідчена секретарем Олексіївської сільської ради Добровеличківського району.

Сторона у цивільній справі може брати участь особисто або через представника, повноваження якого мають бути посвідчені, зокрема довіреністю фізичної особи(ч.1.ст.38, п.1 ч.1 ст.42 ЦПК України).

Форма довіреності має відповідати вимогам законодавства.

Частиною другою ст.42 цього Кодексу визначено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Під поняттям "за місцем проживання" мається на увазі довіреність, посвідчена посадовою особою органу місцевого самоврядування, що має право на вчинення нотаріальних дій, тобто секретарем місцевої ради.

Статтею 245 ЦК України, ст. 40 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, довіреності можуть бути посвідчені уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування. Зазначеними посадовими особами посвідчуються довіреності, за винятком довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування та розпорядження транспортними засобами.

Довіреності, посвідчені зазначеними посадовими особами, не є нотаріальними діями, а прирівняні до нотаріальних дій.

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей підлягають довіреності, посвідчені нотаріусом, а також, видані в порядку передоручення, припинення їх дії, та довіреності на право розпорядження майном, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, а також відомості про припинення їх дії.

Отже, довіреність посвідчена посадовою особою місцевого органу самоврядування за місцем проживання довірителя(фізичної особи) на представлення її інтересів у суді не потребує обов'язкової реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивач особисто приймав участь у розгляді справи, що підтверджується журналом судового засідання, надавав пояснення на обґрунтування заявленого позову. Ухвалою суду таким обставинам надана належна оцінка.

Відповідно до наведеного, суд першої інстанції ухвалив рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення відповідно до п.п.1,3,.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову через порушення строків позовної давності.

Керуючись ст.303, ст.307, п.п.1,3,.4 ч.1 ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обережною відповідальністю «Агрогран» задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогран» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: