Дата документу 02.06.2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд у складі:

головуючого судді Міщенко Т.М.

при секретарі Макаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень/а.с.70-71/ просить визнати недійсним право власності на земельну ділянку. Свій позов мотивує тим, що 29.03.2010 помер її батько - ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 600,14 кв.м., розташованої за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1. 10.11.2006 ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку № 1 по вул. Бердянській в м. Мелітополі. На момент укладання договору по будинку нотаріус не витребувала інформацію про те, що земельна ділянка приватизована. В момент посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, до дня своєї смерті ОСОБА_3 взагалі не укладав з ОСОБА_2 ніякої угоди, договору, правочину по земельній ділянці. ОСОБА_2 незаконно користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю. Земельна ділянка залишилась власністю померлого ОСОБА_3, що також встановлено 09.06.2009 апеляційним судом Запорізької області. 20.11.2012 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору по будинку від 10.11.2006. Однак, право власності визнано в час, коли земельна ділянка була вже спадковим майном. Таким чином позивачка вимушена звернутись до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову, пояснила, що 29.03.2010 помер її батько ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 600,14 кв.м., розташованої за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1. З 22.06.2000 року вказана земельна ділянка є власністю ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності. З 10.11.2006 року житловий будинок є власністю ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між зазначеними сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_4. В момент посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, до дня своєї смерті ОСОБА_3 взагалі не укладав з ОСОБА_2 ніякої угоди, договору, правочину по земельній ділянці. Земельна ділянка залишилась власністю ОСОБА_3, померлого 29.03.2010 року. 20.11.2012 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору по будинку від 10.11.2006 року. Таке рішення ухвалено після смерті власника земельної ділянки ОСОБА_3, померлого 29.03.2010. Вона не оспорює право власності на будинок та рішення суду від 20.11.2016, а оспорює право власності на земельну ділянку. Вважає, що спірна земельна ділянка є спадковим майном, крім того, її батько за життя не відмовлявся від земельної ділянки.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона побачила в газеті оголошення, що продається будинок за адресою: вул. Бердянська, 1, в м. Мелітополі. При зустрічі з власником ОСОБА_3 вона питала чи приватизована земельна ділянка, яка відноситься до будинку, на що він сказав, що ні. Крім того, ОСОБА_3 скрив цей факт у нотаріуса при укладенні договору купівлі продажу житлового будинку. Вважає, що вона законно набула право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться придбаний нею будинок, а саме з моменту придбання нею будинку з 10.11.2006, як це встановлено рішенням суду від 20.11.2012, а тому в даному випадку немає правових підстав застосувати до даних правовідносин спадкове право. Існує ряд рішень, відповідно до яких за нею визнано право власності на спірну земельну ділянку, тому позивачу відмовлено в отриманні права власності на спірну земельну ділянку, як на спадкове майно. Крім того, 08.12.2015 суддею Мелітопольського міськрайонного суду Колодіною Л.В. ухвалено рішення за аналогічним позовом до неї, ухвалою апеляційного суду Запорізької області рішення залишено без змін, тому слід їй відмовити в позові.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

З 10 листопада 2006 року житловий будинок по вул. Бердянській, 1 в м. Мелітополі належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу будинку від 10.11.2006/а.с.73-74/.

29.03.2010 ОСОБА_3 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть/а.с.3/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 було визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок № 1 по вул. Бердянській у м. Мелітополі, з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто від 10.11.2006/а.с.24-30/.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року вищевказане рішення було залишено без змін.

ОСОБА_5 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2013 року, ОСОБА_2 належить земельна ділянка за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, підстава виникнення: рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012/а.с.3/.

Підставою виникнення права власності на земельну ділянку у відповідачки є рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012, яке набрало чинності. Крім того, в цьому рішенні прямо вказано, що право власності виникло з моменту укладання договору купівлі-продажу - 10 листопада 2006 року.

Таким чином, враховуючи дату смерті ОСОБА_3 - батька позивачки, 29.03.2010, суд вважає, що у відповідачки виникло право власності до смерті батька позивачки, а тому земельна ділянка не могла входити до складу спадщини.

Крім того, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 08.12.2015 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування права власності на земельну ділянку площею 600,14 кв. м, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, б.1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2016 рішення суду від 08.12.2015 залишено без змін.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

За ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За ст. ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, не може бути визнано право власності за позивачкою за наявності судового рішення, яким це право визнано за іншою особою та, виходячи зі змісту судового рішення, існувало на час відкриття спадщини.

Оскільки, існує рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012, відповідно до якого за відповідачкою визнано право власності на спірну земельну ділянку, суд вважає необхідним відмовити в позові ОСОБА_1 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: