У Х В А Л А

01 березня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в місті Біла Церква скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із скаргою на постанову державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, обґрунтовуючи її тим, що постановою державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_2 при примусовому виконанні судового наказу № 2-н/357/2780/14, виданого 05.12.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» боргу в сумі 6656,98 грн., було звернено стягнення на його пенсію в розмірі 10%. Дану постанову отримано скаржником 14.12.2015 року, що підтверджується відміткою на його заяві про отримання даної постанови. Крім того, скаржник отримав постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Скаржник вважає, що накладення державним виконавцем арешту на все майно при сумі боргу у сумі 6656,98 грн. є неспівмірним. Скаржник просить суд визнати дії державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області Власенка Ю.А., щодо накладення арешту на все майно ОСОБА_1 неправомірними та скасувати названу постанову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подану скаргу підтримав у повному обсязі. В подальшому ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду, через канцелярію суду заяву, в якій просив провести розгляд скарги без його участі, скаргу підтримує в повному обсязі та просить скаргу задовольнити.

Представник МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ в судовому засіданні заявлені у скарзі вимоги не визнала. В подальшому МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду клопотання про розгляд скарги без участі їхнього представника, скаргу не підтримують.

Суд, дослідивши матеріали скарги та копію виконавчого провадження, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернулося до МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ з заявою про прийняття на примусове виконання судового наказу № 357/16323/14-ц від 05.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» загальної суми заборгованості в розмірі 6535,18 грн., що підтверджується копією відповідної заяви.

07.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, що підтверджується її копією.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 дізнався про наявність такої постанови лише 14.12.2015 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Як зазначено в п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем було зроблено запит до Пенсійного фонду України під № 13507097 від 07.09.2015 року, відповідь на який отримано МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ під № НОМЕР_1 від 07.09.2015 року. Згідно отриманої відповіді, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ м. Біла Церква та отримує пенсію у розмірі 1399,28 грн.. Крім того, державним виконавцем зроблено запит до Державної податкової служби України № 13507070 від 07.09.2015 року, відповідь на який отримано державним виконавцем 08.09.2015 року під № НОМЕР_2. Згідно отриманої відповіді, юридичну особу ліквідовано(припинено)/фізичну особу підприємця припинено.

26.11.2015 року державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно змісту названої постанови, арешт накладено на все майно боржника в межах суми звернення стягнення 6656,98 грн..

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Названі приписи закону державним виконавцем проігноровано, докази направлення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження боржнику, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, не зрозуміло чому саме державний виконавець вирішив винести названу постанову 26.11.2015 року. Згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» він міг її винести не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення. Постанову про відкриття виконавчого провадження було винесено державним виконавцем 07.09.2015 року, в ній же надано добровільний семиденний строк для виконання рішення суду. Крім того, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути винесена не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Якщо при винесенні постанови про накладення арешту державний виконавець керувався саме наведеною нормою, то у матеріалах справи мало б бути підтвердження виявлення майна боржника 25.11.2015 року, однак таке підтвердження відсутнє. В матеріалах справи взагалі відсутнє будь-яке підтвердження здійснення виконавчих дій в результаті яких було виявлено якесь майно боржника.

Таким чином, подані сторонами докази оцінені судом у їх сукупності, підтверджують той факт, що державним виконавцем при виконанні виконавчого документа № 357/16323/14-ц винесено постанову від 26.11.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з порушенням законодавства, що тягне за собою її скасування.

Судом встановлено і той факт, що від тієї ж дати, 26.11.2015 року державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 винесено іншу постанову, про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1. Розглядаючи подану скаргу по суті, суд не перевіряє законність винесення названої постанови, оскільки здійснює розгляд скарги в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін (ч.1ст.11 ЦПК України).

Відповідно до розяснень, наданих в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Враховуючи встановлені обставини по справі та наведені вимоги закону, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.383-387 ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати дії державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області Власенка Ю.А., щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1, - неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області Власенка Ю.А. від 26.11.2015 року про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену у виконавчому провадженні № 48630834.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення або протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4