АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2581/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1647/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Карнауха П.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

секретаря Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського Регіонального відділення АБ "Експерс-Банк" в інтересах Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В апеляційному порядку вказане рішення оскаржило Харківське Регіональне відділення АБ "Експерс-Банк", подавши в інтересах Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк" апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просили змінити рішення та стягнути з відповідача заборгованість на користь банку в розмірі 3564,21 грн., що складається з 2455,15 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 1109,06 грн. пені за порушення строків погашення відсотків та судові витрати.

Вважають, що оскільки зобов'язання за договором не припинилися, Банк продовжував нарахування процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача за останні три роки, з 29.04.2013 р. по 28.02.2016 р., у сумі 2455,15 грн. та строк позовної давності яких не минув. Також вважають, що з відповідача на їхню користь підлягає стягненню нарахована пеня за прострочення сплати цих процентів за останній рік перед зверненням до суду з 29.04.2015 р. по 28.02.2016 р. у сумі 1161,92 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 27.05.2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» було укладено кредитний договір № №76709/06/к1, згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 4000грн. строком на 10 місяців з 27.05.2011 р. по 27.03.2012 р. зі платою 25,0 процентів річних (а.с.26-28).

Згідно п.п 1.1 та 5.2.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний своєчасно сплачувати нараховані проценти, а також інші платежі у визначених договором розмірах і термінах, повернути кредит та виконувати інші зобов'язання, визначені договором, у повному обсязі.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу грошові кошти, про що свідчить меморіальні ордери № 1106 та № 1107 від 27.05.2011 р. (а.с.31).

Відповідач належним чином не виконував зобов'язання по договору, не здійснював повернення кредиту, не сплачував відсотки за користування кредитними коштами.

Розмір заборгованості відповідача перед банком за наданим позивачем розрахунком становить 11709,50 грн. та складається з: 2800,00 грн. заборгованості за кредитом, 3750,37 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 1460,60 грн. пені за порушення строків погашення кредиту, 1324,53 грн. пені за порушення строків погашення відсотків; 1974,00 грн. інфляційних збитків відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України, штрафу в розмірі 10% згідно п.6.4. за порушення пунктів 5.2.3., 5.2.4., 5.2.5, 5.2.6, 5.2.7 кредитного договору (а.с. 4-6).

18.12.2013 р. та 29.01.2014 р. позивачем направлялися на адресу відповідача лист-вимога про погашення заборгованості за кредитом та повідомлення про наявність несплачених чергових платежів та необхідність повернення кредиту, які залишені відповідачем без реагування (а.с. 35,36).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України, про застосування якого заявлено при розгляді справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК).

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530, 631 ЦК).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п.7.1., 1.3. кредитного договору), кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 27.03.2012 р., так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (кредиту, процентів) згідно графіку (Додаток № 1 до кредитного договору), починаючи з 27.05.2011 року по 27.03.2012 р.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, чч.2-4 ст.612 ЦК, які передбачають відповідальність боржника.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору (п.п. 7.1., 4.1, 4.2., 4.3., 2.5., 2.7 кредитного договору, Додатку № 1 до кредитного договору) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором відповідно до Графіку, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним (Розділ 6 кредитного договору).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14).

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами відповідно до Графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачем було здійснено погашення кредиту: -03.06.2011 р. - у сумі 400,00 грн., процентів -10,96; -05.07.2011 р. - 400,00грн. в рахунок погашення заборгованості по кредиту, процентів - 74,80 грн.; -04.08.2011 р. - 400,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредиту, 64,93 грн. - процентів; 30.03.2012 р. здійснено погашення процентів на суму 1,08грн. Після цього жодного платежу відповідачем не здійснювалося.Останній платіж згідно графіку відповідач повинен був сплатити 27.03.2012 р.

У суді першої інстанції відповідач заявив про застосування строку позовної давності до вимог Банку.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено збільшеного строку позовної давності.

У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача 06.04.2016 року, з пропуском трирічного строку позовної давності з вимогою про стягнення боргу та однорічного строку - з вимогами про стягнення пені.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням, тому до уваги колегії суддів не приймаються.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову у зв"язку з пропуском строку.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Харківського Регіонального відділення АБ "Експерс-Банк" в інтересах Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк", - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ П.М.Карнаух

Судді /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області П.М.Карнаух