Справа № 703/5811/15-ц р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2016 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Гудзюка І.В.

народних засідателів Маценко Г.Г., Супронової Г.Д.,

при секретарі Покотиленко І.В. та Бондаренко А.І.,

з участю представника

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною, -

встановив:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою і просить визнати ОСОБА_3 обмежено дієздатною.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3, яка ї бабусею, після перенесених інсультів в 2011 та 2013 роках, неодноразово проходила лікування в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради та перебуває на обліку в цьому лікувальному закладі.

До вересня 2015 року наслідки її психічного захворювання, а саме: підпали майна, викидання майна на вулицю, привселюдне роздягання, а також ходіння в холодну пору роздягненою та босою, сімєю переносились терпляче, без прибігання до направлення на лікування.

З вересня місяця 2015 року до їхнього домоволодіння по вул. Набережна,7 в м. Сміла почала навідуватись ОСОБА_4 з метою провідати та поспілкуватись із бабусею, але після цих відвідувань ОСОБА_3 ставала неконтрольованою, без попередження своїх близьких зникала з дому, а після повернення до дому ставала агресивною, погрожувала підпалити дім та знищити майно.

З цього приводу нею та її батьками було висловлене зауваження в адресу ОСОБА_4 про недопустимість налаштування хворої ОСОБА_3 проти сімї.

В подальшому, з їхнього дому стали зникати цінні речі, гроші та продукти харчування.

Після кожного перебування в помешканні ОСОБА_4 ОСОБА_3 вдома вела себе агресивно, влаштовувала скандали, доходило до того, що розмахувала в помешканні сокирою з наміром зарубати того хто їй попадеться та пошкодила меблі.

01 жовтня 2015 року ОСОБА_3 після прибуття від ОСОБА_4 вдома вчинила черговий скандал, з погрозами вчинити підпал помешкання, все потрощити, всіх повбивати, постелила з ганчірок на цементній підлозі літнього душу постіль, впала на неї і стала кричати та звати на поміч сусідів і міліцію.

Оскільки ситуація набрала потреби невідкладної медичної допомоги, нею та батьками була викликана відповідна служба та хвору ОСОБА_3 в супроводі працівника міліції, матері ОСОБА_5 та батька - ОСОБА_1, без насильства, було доставлено в лікувальний заклад КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня».

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що наявний у її бабусі психічний розлад здоров'я істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, заявниця ОСОБА_2 просила суд обмежити цивільну дієздатність ОСОБА_3, а також призначити її піклувальником останньої.

06 листопада 2015 року ОСОБА_2 в доповнені до попередньої заяви просила визнати ОСОБА_3 недієздатною.

Представник органу опіки та піклування в особі управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради ОСОБА_6 проти визнання ОСОБА_3 недієздатною не заперечує.

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Згідно ч.1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а згідно ч.1 ст. 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи або про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана, зокрема, і членами її сім'ї.

Визначення наявності або відсутності психічного розладу, а також його стійкості або тимчасовості є виключною компетенцією лікарів-психіатрів.

За правилами ч. 1 ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Таким чином, для встановлення психічного стану особи при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи або про визнання її недієздатною за наявності певних даних про психічний розлад її здоров'я, призначення судово-психіатричної експертизи є обов'язковим та необхідним.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходилася на лікуванні в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» в 2013 та 2014 роках, а востаннє перебувала на стаціонарному лікуванні в сомато-психіатричному відділенні №10 для геріатричних пацієнтів з супутніми сомато-неврологічними розладами із 01 по 09 жовтня 2015 року. Остання госпіталізація була здійснена швидкою допомогою у звязку із погіршенням психічного стану на тлі внутрішньо сімейного конфлікту у супроводі фельдшера, працівника міліції та дочки ОСОБА_5

З огляду на ці обставини суд для з'ясування обставин справи, що мають суттєве значення для її правильного вирішення, ухвалою від 19 листопада 2015 року призначив по справі судово-психіатричну експертизу з метою встановлення психічного стану ОСОБА_3, проведення якої доручив експертам комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради.

Згідно акту комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №114 від 04 березня 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виявляє прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі органічного психічного розладу судинного ґенезу після перенесених повторних мозкових інсультів, з проявами парціального недоумства і з параноідною симптоматикою через що на теперішній час вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Цього ж дня до суду із письмовою заявою звернулася ОСОБА_3, в якій вона просила допустити до участі в розгляді справи її представника на підставі довіреності ОСОБА_7, який безпосередньо приймав участь під час проведення експертами амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

За клопотанням ОСОБА_7 судом проведено допит свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є сусідами та подругами ОСОБА_3 Зазначені свідки надали інформацію, яка стосувалася наявності складних внутрішньо сімейних відносин, які склалися між ОСОБА_3 з одного боку та дочкою, зятем та онукою з іншого боку. Ці свідки характеризували ОСОБА_3 як позитивну добру та чуйну людину, яка як людина похилого віку потребує турботи та уваги. На запитання щодо оцінки психічного стану ОСОБА_3 ці свідки були неконкретними та непослідовними.

В той час, як допитані за клопотанням заявниці свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_5, відповідно племінник та дочка ОСОБА_3, показали суду, що після перенесених останньою інсультів вона сильно змінилася, почала уходити із дому, конфліктувати із членами родини, блукала по вулиці не знаючи як попасти додому, тобто її поведінка була неадекватною.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 стверджував, що із жовтня 2015 року через конфлікт із членами своєї родини ОСОБА_3 вимушено мешкає в домоволодінні ОСОБА_4 Конфлікт викликаний тим, що родина ОСОБА_5 не має власного житла, а тому вони бажають заволодіти житлом ОСОБА_3 домоволодінням №7 по вул. Набережній в м. Смілі. Також ОСОБА_7 стверджує, що висновок експертів щодо неможливості ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними є неприпустимим доказом, оскільки ґрунтується лише на даних медичної карти ОСОБА_3 та даних отриманих під час проведення експертного огляду підекспертної без використання будь-яких обєктивних відомостей про соціальну та побутову поведінку під експертної особи.

Разом з тим, ОСОБА_7 питання про призначення по справі повторної або додаткової експертизи не ставить.

Відповідно до ч.2 ст. 147 ЦПК України суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання.

В судовому засідання 17 травня 2016 року членом комісії, судово-психіатричним експертом ОСОБА_12 надані розяснення експертного висновку від 04 березня 2016 року.

Зокрема, ОСОБА_12 показав, що експерти досліджували не тільки документацію хворої ОСОБА_3 із психіатричної лікарні, а вивчали і медичну документацію із інших медичних установ, і саме поєднання цих досліджень із безпосереднім оглядом хворої, надало можливість прийти експертам до беззаперечного висновку щодо її психічного стану на сьогоднішній день. Так експерти намагалися зясувати чи є психічний розлад хворої тимчасовим, чи такий її стан носить стійкий хронічний характер. Зясувалось, що в психіатричну лікарню ОСОБА_3 попала вже із встановленим психіатричним діагнозом після перенесеного в лютому 2013 року ішемічного інсульту. Ще на той час лікарі висловлювали підозру психіатричного розладу хворої, але лікарі терапевти або неврологи не мають права встановлювати психіатричний діагноз. Влітку 2013 року ОСОБА_3 попадає в геріатричне відділення психіатричної лікарні де кваліфіковані лікарі-психіатри ставлять їй психіатричний діагноз судинний психоз. Протягом наступних 2-3 років лікарі-психіатри спостерігають продовження психічних розладів хворої ОСОБА_3 В ході проведення експертизи ОСОБА_3 оглядав судовий психолог, який виявив грубі порушення памяті, уваги, специфічні порушення мови, загальне зниження інтелектуальної продуктивності до рівня дефекту, тобто до хворобливого незворотного стану. Тобто судовий психолог підтверджує психіатричний діагноз лікарів психіатрів трирічної давнини. При цьому, ОСОБА_12 наголошує на тому, що внутрішньо сімейні стосунки ОСОБА_3 із членами своєї родини є вкрай напруженими і складними, але цю проблему експерти не вирішують, а лише констатують той факт, що ОСОБА_3 є психічно хворою людиною.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати недієздатною, оскільки вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Оскільки на даний час відсутнє подання органу опіки та піклування щодо призначення опіки над ОСОБА_3 заява ОСОБА_2 в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, ст.ст. 30, 36, 40, 60 ЦК України, керуючись ст.ст. 147, 236-241 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2, недієздатною.

В частині задоволення заяви ОСОБА_2 про призначення її опікуном ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: І. В. Гудзюк

Народні засідателі: