Провадження № 2/263/250/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2016 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Скрипниченко Т.І., при секретарі - Момот А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, треття особа ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, права забудовника з правом зареєструвати в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 яке складається з жилого будинку літ. А-1/1936 року побудови/, жилої прибудови літ.А1-1/1962 року побудови, тамбура літ. а-1/1962 року побудови/, сіней літ. а1-1/1962 року побудови/, загальною площею 61,4 кв.м, жилою площею 26,1 кв.м, ганку літ. а2, літньої кухні літ.Г-1/1963 року побудови, огорожі №1, замощення 1962 року побудови та отримати свідоцтво про право власності на домоволодіння

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_5, який на день смерті мешкав в АДРЕСА_1 після нього залишилось спадкове майно, яке складається з жилого будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 який належав його діду ОСОБА_6, на підставі Договору про надання земельної ділянки під забудову, посвідченого Маріупольською держнотконторою 11.10.1937 року, реєстр №1380 з земельною ділянкою 800 кв.м по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 першої черги є його син ОСОБА_7, який прийняв спадщину в силу ст. 549 ЦК УРСР, оскільки проживав на момент смерті з спадкодавцем, однак спадок не оформив. За життя ОСОБА_7 завершив будівництво будинку та здав в експлуатацію. За ОСОБА_7 була затверджена частка в житловому будівництві в розмірі 37/100 частки, за ОСОБА_6 - 12/100 частки та за ОСОБА_8 - співвласником даного жилого будинку 51/100 частини. ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право власності, в теперішній час дана частина будинку належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадок від 02.12.2002 року, виданого Першою маріупольською держноткокнторою, реєстр №7-2163 та зареєстровано в 1/1 частині за нею. ОСОБА_7 свідоцтво про право власності не отримав, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Його спадкоємцями за законом першої черги є його син та її батько - ОСОБА_5. Спадок після смерті ОСОБА_5 позивач прийняла подавши заяву про прийняття спадку нотаріусу, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на жилий будинок та витяг про реєстрацію права власності, тому звернулась до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача Маріупольської міської ради, у судове засідання не прибув, просив закінчити розгляд справи у його відсутність, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, визнає їх у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, визнає їх у повному обсязі.

Судом досліджено матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи №31151, встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 надано під будівництво 44,9 кв.м. ОСОБА_6, на підставі Договору забудови про надання земельної ділянки ОСОБА_6 під забудову, посвідченого Маріупольською держнотконторою ІІ/Х -1937 р. реєстр №1380/ч з земельною ділянкою 800 м2.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 09.10.2015 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневої районної ради народних депутатів виконавчого комітету від 12.06.1991 №235/6 затверджено акт прийомки індивідуального домоволодіння, забудовника ОСОБА_7, забудови по АДРЕСА_1 визнано права та обов'язки забудовника житлового будинку.

Згідно відповіді на запит позивача Державного КП «Маріупольського БТІ», останнє повідомляє, що право власності на жилий будинок літ. А-1 на жилу прибудову літ. А1-1 роташовану за адресою: АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано, на земельній ділянці зокрема розташований жилий будинок літ. А-1, жила прибудова літ.А1-1, тамбур літ. а-1, сіні літ. а1-1, загальною площею 61,4 кв.м, жилою площею 26,1 кв.м, ганок літ. а2, літня кухня літ.Г-1, огорожа №1, замощення.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 батьком зазначено ОСОБА_5 У свою чергу відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 батьком зазначено ОСОБА_7 та згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 бактьком зазначено ОСОБА_6 Таким чином позивач є донькою ОСОБА_5, онукою ОСОБА_7 та правнукою ОСОБА_6

За матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини звернулася позивач ОСОБА_1, син ОСОБА_5 подав заяву про відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Та відповідно до ч. 3 спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З урахуванням цих положень та факту постійного проживання і реєстрації в одному будинку позивача із батьком, остання після смерті батька, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, фактично вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

При надані правової оцінки встановленим обставинам справи, суд керуються наступними положеннями законодавства.

Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За вимогами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права.

Відповідно до п. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати із рішення суду.

Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Згідно до п. 3.2 Листа право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

В п. 3.2 Листа наголошено, що за умови наявності акту відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Однак визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено відсутність необхідного за діючим законодавством акту введення спірного домоволодіння в експлуатацію, що підтверджується матеріалами оглянутої інвентарної справи та технічним паспортом на домоволодіння, то в такому разі суд вважає, що за час свого життя спадкодавець не набув права власності на вказану будову , а набув лише права забудовника.

Таким чином, за відсутності посвідчення права власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності за спадкодавцем, неможливо визнати за позивачем право власності на вказані будівлі в порядку спадкування після смерті батька.

Водночас в п. 3.2 Листа вказано, що в разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим правовим режимом спірного майна.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про спадкування» зазначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже, за наведеними приписами закону та існуючою судовою практикою судів вищих інстанції одним із прийнятних способів захисту прав спадкоємця в даному випаду є визнання за спадкоємцем в порядку спадкування майнових прав забудовника, що входять до складу спадщини.

Наведене вище свідчить, що будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах та могло б бути введено в експлуатацію спадкодавцем за час його життя, що наразі не відбулось у звязку із смертю попереднього спадкодавця та в подальшому батька позивача. За таких умов жилий будинок літ. А-1, жила прибудова літ.А1-1, тамбур літ. а-1, сіні літ. а1-1, загальною площею 61,4 кв.м, жилою площею 26,1 кв.м, ганок літ. а2, літня кухняі літ.Г-1, огорожа №1, замощення до здачі їх в експлуатацію є незавершеним будівництвом.

Таким чином, оскільки суд встановив перехід спадкових прав від ОСОБА_6 до ОСОБА_7,а в подальшому від ОСОБА_7 до ОСОБА_5 - батька позивача внаслідок його смерті до спадкоємця ОСОБА_1, то суд вважає, що позивач успадкувала всі права забудовника, які належали на момент смерті ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, на проведення будівництва та введення в експлуатацію вказаних побудов.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

На підставі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо ж договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, враховуючи зазначену норму Закону, успадкуватись може лише обєкт цивільного права, оскільки у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, то він не набув статусу об'єкта цивільного права, що з огляду на положення ст. 178 ЦК України, є правовою перешкодою для його вільного обігу у цивільному обороті.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно.

За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до п. 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. При цьому зазначено, що документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Також наголошено, що документи, які підтверджують виникнення, перехід, припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

За п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95 (був чинний на момент відкриття спадщини), аналогічним чином визначено вказане питання, де зазначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Оскільки на спірне домоволодіння мається належним чином складений технічний паспорт на попереднього спадкодавця , відповідно до якого домоволодіння побудоване до 1992 року (остання забудова 1963 року), то вказане свідчить про фактичне прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного домоволодіння.

Таким чином суд встановив, що для проведення державної реєстрації права власності на жилий будинок літ. А-1, жилу прибудову літ.А1-1, тамбур літ. а-1, сіні літ. а1-1, загальною площею 61,4 кв.м, жилою площею 26,1 кв.м, ганок літ. а2, літню кухню літ.Г-1, огорожу №1, замощення та включення їх до складу загального домоволодіння з отриманням відповідного свідоцтва про право власності, необхідно з визначеними у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами звернутись до реєстраційної служби.

При цьому суд зазначає, що для прийняття до експлуатації вказаного домоволодіння по АДРЕСА_1 необхідно пройти відповідну процедуру, визначену «Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 № 79.

На підставі переліченого суд дійшов висновку, що в такому випадку до позивача, як спадкоємця померлого батька, діда та прадіда перейшло право забудовника на оформлення права власності на спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 у встановленому законом на даний момент порядку.

З огляду на викладене суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та захистити її права шляхом визнання за нею в порядку спадкування права забудовника шляхом надання їй можливості зареєструвати в державній реєстраційній службі житловий будинок літ. А-1, жилу прибудову літ.А1-1, тамбур літ. а-1, сіні літ. а1-1, загальною площею 61,4 кв.м, жилою площею 26,1 кв.м, ганок літ. а2, літню кухню літ.Г-1, огорожу №1, замощення по АДРЕСА_1, оформивши тим самим право власності на вказане нерухоме майно на себе шляхом отримання відповідного свідоцтва про право власності.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, треття особа ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, права забудовника шляхом визнання права за ОСОБА_1 зареєструвати в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 яке складається з жилого будинку літ. А-1/1936 року побудови/, жилої прибудови літ.А1-1/1962 року побудови, тамбура літ. а-1/1962 року побудови/, сіней літ. а1-1/1962 року побудови/, загальною площею 61,4 кв.м, жилою площею 26,1 кв.м, ганку літ. а2, літньої кухні літ.Г-1/1963 року побудови, огорожі №1, замощення 1962 року побудови та отримати свідоцтво про право власності на домоволодіння.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні підчас проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І. Скрипниченко