ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з указаним позовом.

Зазначало, що 26 грудня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 644 000 дол. США, із відсотковою ставкою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення 26 грудня 2013 року.

09 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно - багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року визнано недійсним договір іпотеки, укладений 09 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5

Внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо об'єкта - житлового будинку АДРЕСА_1, за порядковим номером у Державному реєстрі іпотек - 7356523.

Знято заборону на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1, накладену ПАТ АТ «Укргазбанк» згідно договору іпотеки від 09 червня 2008 року.

У зв'язку із неналежним виконання позичальником умов кредитного договору рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 252, 33 дол. США.

У період чинності заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року та виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було здійснено відчуження квартири АДРЕСА_1, власником якої стало товариство з обмеженою відповідальністю «Алімат-Т» (далі - ТОВ «Алімат-Т»), яке за договором купівлі-продажу укладеним 25 листопада 2011 року відчужило квартиру на користь ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення яким у позові відмовлено.

Посилаючись на те, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця й має всі його права та обов'язки за іпотечним договором, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2013 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення яким позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року у розмірі 13 119 386 грн 41 коп. та 3 372 580,48 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього закону та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із змінами і доповненнями за ціною, встановленою на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 13 травня 2015 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на квартиру, яка не є предметом іпотеки за іпотечним договором, а тому у позивача відсутні правові підстави для звернення стягнення на неї, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки - багатоквартирний житловий будинок, у якому розміщена зазначена квартира.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов апеляційний суд виходив із того, що у зв'язку із переходом права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до ОСОБА_3 останній набув статус іпотекодавця, а відтак має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки та іпотекодержатель має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону та ст. 39 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 644 000 дол. США, із відсотковою ставкою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення 26 грудня 2013 року.

09 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно - багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року визнано недійсним договір іпотеки, укладений 09 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5

У період чинності заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року та виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було здійснено відчуження квартири АДРЕСА_1, власником якої стало товариство з обмеженою відповідальністю «Алімат-Т» (далі - ТОВ «Алімат-Т»), яке за договором купівлі-продажу укладеним 25 листопада 2011 року відчужило квартиру на користь ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення яким у позові відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із ч.1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

У разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, дійшовши правильного висновку про поширення на спірні правовідносини ст. 23 Закону України «Про іпотеку», не в повній мірі правильно застосував цю норму закону, оскільки не врахував положення ч. ч. 3, 4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку»; залишив поза увагою, що позивач просив звернути стягнення на окрему квартиру як на предмет іпотеки, в той час як предметом іпотеки за договором іпотеки від 9 червня 2008 року визначено не окремі квартири, а будинок в цілому (який складається зі 123 квартир). На порушення вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд апеляційної інстанції не зазначив у рішенні всіх необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючиО.П. Касьян
Судді В.І. Амелін В.П. Гончар О.В. Попович В.О. Савченко