АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 75521755/15-ц 0,
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6204/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - Дивисенко Тетяни Олексіївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року

по цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_5 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Креді АгрікольБанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.10.2015 року по справі № 1859/15 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором від 16.05.2008 року № 1634/2008 в розмірі 18 821 439,63 гривень та витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом у сумі 25 500 гривень.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» подала апеляційну скаргу, де ставила питання щодо її скасування та задоволення заяви про видачу виконавчого листа. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заявник та боржник будучи повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися , поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мамченко Ю.В. прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором від 16.05.2008 року № 1634/2008 (третейське застереження передбачено Додатковим договором № 3 від 30.04.2014 року) боргу в розмірі 18 821 439,63 гривень та витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом у сумі 25 500 гривень.

Заявник звертаючись з заявою до суду про видачу виконавчого листа вказував на невиконання відповідачем у добровільному порядку рішення третейського суду.

Суд першої інстанції враховуючи положення ст. 389-10 ЦПК України, за якими серед іншого - суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Вказував на необхідність відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК, з урахуванням положень п. 14 ст. 5 та п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди», а також правових позицій викладених у постановах ВСУ. Оскільки у справі третейським судом було прийнято рішення після внесення змін до Закону України «Про третейські суди». Враховуючи те, що кредитний договір був укладений зі споживачем банківських послуг, предметом спору були правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, тому спір не був підвідомчій третейському суду відповідно до закону.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, особа що її подала зазначала про те, що суд першої інстанції не правильно застосував Закон України „Про третейські суди" та положення ст.ст. 389 -10, 355, 360 -7 ЦПК України. Прийшовши таким чином до невірної думки, що справа за позовом банку до споживача виключена із компетенції третейського суду.

Пунктом 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» з підвідомчості третейських судів виключені справи у спорах щодо захисту прав споживачів. У третейській справі позивачем у справі є ПАТ «Креді агріколь банк », який пред'явив позов про захист прав банку. Відповідачем у справі є споживач банківських послуг, але зустрічних вимог про захист його прав споживача у третейській справі № 1859/15 він не заявляв та відповідно третейський суд при АУБ не розглядав у справі № 1859/15 спір щодо захисту прав споживачів. На правовідносини кредитора та позичальника (споживача) дійсно розповсюджується дія ЗУ «Про захист прав споживачів», але за текстом п.14 ст.6 ЗУ «Про третейські суди» із підвідомчості третейського суду виключені спори не за участю споживача, а - спори щодо захисту прав споживачів.

Фактично місцевий суд, в ухвалі що оскаржується, застосував норму про виключення із компетенції третейського суду спорів щодо захисту прав споживачів як норму, якої з компетенції третейського суду виключені спори за участю споживачів незалежно від того, розглядав третейський суд вимоги споживача чи ні.

Зазначені вище доводи апеляційної скарги на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту справ споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду і доводи апеляційної скарги з посиланням на різність судової практики по зазначеній категорії справ, які приймаються судами як першої так і апеляційної інстанції.

З урахуванням того, що відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відтак посилання суду першої інстанції на правові висновки що регламентують правовідносини які склалися між сторонами на час розгляду заяви узгоджуються з нормами діючого законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - Дивисенко Тетяни Олексіївни відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: