Справа №591/4249/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1042/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Зарічного відділу Державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області, Сумського міського відділу, головного управління Національної поліції України в Сумській області, Сумської місцевої прокуратури, Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України, треті особи: Конституційний суд України, Верховна рада України про визнання дій дискримінаційними, незаконними та протиправними , стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся з зазначеним позовом до відповідачів , який неодноразово уточнював у ході судового розгляду, та в обґрунтування позову зазначив, що відповідно до протоколу №4 від 26 листопада 2010 року він був призначений на посаду Голови громадської організації «Громадське обєднання соціальних ініціатив учасників бойових дій та ветеранів військової служби та працівників силових відомств». 26 листопада 2012 року він надіслав лист до головного лікаря КУ Сумської обласної лікарні, за особистим підписом та підписами заступників Голови ГО, з вимогою припинення постійних погроз фізичною розправою та образ, які надходили у відношенні члена ГО ветерана війни, інваліда 2 групи ОСОБА_4 з боку працівника лікарні ОСОБА_5 Дізнавшись про вказаний лист, ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. 22 березня 2013 року Зарічний райсуд м. Суми за вказаним позовом прийняв рішення, яким визнав інформацію, що викладена у його зверненні №96 недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_5 та зобовязав ГО Сумської області «ГО СІ УБД ВВС ПСВ» у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили відкликати звернення №96, а також стягнув з підприємства на користь ОСОБА_5 судові витрати.

24 вересня 2013 року від ОСОБА_5 до державного виконавця ДВС Сумського МУЮ надійшла заява про невиконання Громадською організацією рішення суду. Цього ж дня державним виконавцем за невиконання вказаного рішення суду винесена постанова про накладення на нього, як на голову організації штрафу у розмірі 340 грн., а 25 жовтня 2013 року, повторно, за невиконання рішення суду також була винесена постанова про накладення на нього штрафу у розмірі 680 грн., однак даних постанов він не отримував.

Позивач також зазначає, що після отримання постанови про відкриття провадження в серпні 2013 року він звернувся до державного виконавця з письмовим клопотанням, в якому повідомив про неможливість виконання даного рішення у звязку з тим, що невірно вказана назва організації, а також те, що ГО є неприбутковою та не має особистого майна і коштів на рахунках. Однак державний виконавець ніяким чином не відреагував на це та не розглянув його клопотання. Після звернення до Головного управління Державної казначейської служби України 13 грудня 2013 року, ОСОБА_5 стало відомо, що у виконавчому листі також допущена помилка, однак рішенням Зарічного райсуду м. Суми від 10 січня 2014 року у задоволенні заяви про виправлення помилки в рішенні суду їй було відмовлено.

25 жовтня 2013 року вказане виконавче провадження закінчено у звязку з тим, що виконати рішення без участі боржника неможливо і державним виконавцем було внесено подання правоохоронним органам про притягнення його, як боржника до кримінальної відповідальності.

Слідством його дії були кваліфіковані за ч.2 ст. 382 КК України, як умисне невиконання судового рішення службовою особою та проведено розслідування кримінального провадження.

Після закінчення розслідування, справу було направлено до суду, однак вироком суду від 20 березня 2014 року його було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, вирок набрав законної сили.

Внаслідок незаконного повідомлення про підозру та безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності, позивачеві було завдано значних душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів, негативному впливі на його честь, гідність та ділову репутацію, погіршенні стосунків з правоохоронними органами. Крім того, у звязку з перенесеними душевними стражданнями погіршився стан здоровя позивача, зявились захворювання: нервовий стрес, безсоння, змінювався кровяний тиск, постійно боліла голова, пропав апетит тощо.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_3, остаточно уточнивши свої вимоги, просив суд:

- визнати дискримінаційними дії Генерального прокурора України, органів ДВС, органів досудового розслідування в особі Сумського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області, Сумської місцевої прокуратури, які полягають у внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення вчинене ним за ст.. 382 КК України;

- визнати противоправними бездіяльність Генерального прокурора України та підлеглих йому прокурорів, яка полягала у не реагуванні на звернення ОСОБА_3 на ту обставину і той факт, що його намагались притягти до кримінальної відповідальності за нормами КПК України, який був прийнятий з порушенням процедури його прийняття коли менш як 56 народних депутатів України не виконуючи рішення Конституційного Суду України № 11-рп/1998 від 07.07.1998 року у залі пленарних засідань Верховної Ради приймали КПК України і цією бездіяльністю ОСОБА_3 була нанесена значна моральна шкода;

- визнати незаконними та протиправними дії Зарічного відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо внесення подання правоохоронним органам для притягнення його, як боржника до кримінальної відповідальності;

- визнати противоправними дії Сумського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області, щодо внесення відомостей про вчинене ним кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та щодо пред'явлення обвинувачення у скоєні злочину;

- визнати противоправною бездіяльність Сумського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області та Сумської місцевої прокуратури, яка полягала у тому, що ними не було закрито кримінальне провадження № 489;

- визнати незаконними дії Сумської місцевої прокуратури та Генерального прокурора України щодо підтримання у суді обвинувачення у кримінальній справі №7489;

- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн. ( т.1 а.с. 2-4, 45-51, 73-80, 157-165)

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 335 грн. В іншій частині позову провадження закрито. Судові витрати по справі компенсовано за рахунок держави (т.2 а.с.71-79).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування скарги позивач зазначає, що суд у повному обсязі не врахував ті моральні страждання, які він переніс у звязку з незаконним притягнення його до кримінальної відповідальності та порушення при цьому правоохоронними органами його прав у ході розслідування справи, а також стан його здоровя. ( т.2 а.с. 87-91)

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Державного казначейства України. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а також з засад розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1,2. статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми,інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. ст.. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 5 статті 3 цього Закону ( моральної шкоди) провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 листопада 2013 року слідчим СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007489 внесено відомості за ч. 2 ст. 382 КК України за фактом невиконання рішення Зарічного районного суду м. Суми №1805/13122/2012 від 22 березня 2013 року.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_3 10 грудня 2013 року було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 382 КК України., запобіжні заходи до ОСОБА_3 не застосовувались.

Вказане кримінальне провадження було спрямовано до суду із обвинувальним актом. За результатами судового розгляду матеріалів кримінального провадження, Зарічним районним судом м. Суми 20 березня 2014 року винесено вирок, за яким ОСОБА_3 було виправдано за ч.2 ст. 382 КК України у звязку з недоведеністю в його діях складу правопорушення.

За результатами розгляду апеляційних і касаційних скарг, вирок Зарічного районного суду м. Суми від 20.03.2014 року, яким ОСОБА_3 виправдано за ч.2 ст. 382 КК України, було залишено без змін.

Виходячи з викладеного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що органами досудового слідства було незаконно повідомлено про підозру ОСОБА_3 за ч.2 ст. 382 КК України , вироком суду останній був виправданий і в наслідок цих дій позивачеві спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

При визначенні періоду, протягом якого позивач перебував під слідством та судом по кримінальному провадженню №0007489, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що початком вказаного періоду є 10 грудня 2013 року коли ОСОБА_3 було предявлено підозру, а закінченням цього періоду є 25 липня 2014 року день ухвалення судового рішення апеляційним судом Сумської області, яким вирок Зарічного районного суду м. Суми від 20.03.2014 року, було залишено без змін.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що період перебування позивача під слідством та судом, за який підлягає стягненню моральна шкода, складає 7 місяців 15 днів, а тому твердження позивача та його представника, а також доводи апеляційної скарги позивача стосовно невірного визначення терміну протягом якого позивач перебував під слідство та судом, є необґрунтованими та до уваги колегією суддів не приймаються.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, зміні у його життєвих стосунках.

Розмір моральної шкоди на думку колегії суддів, є правильним, оскільки визначений він судом з урахуванням норм діючого законодавства, характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, які зазнав позивач, стану його здоровя, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому доводи скарги в цій часині також є необґрунтованими.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання протиправними дій та бездіяльність Сумського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області, Сумської місцевої прокуратури та Генерального прокурора України стосовно порушень норм КПК України, визнання бездіяльність Зарічного відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області під час виконання судового рішення, суд виходив з того, що такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, розгляд справи в порядку цивільного судочинства здійснюється лише у випадку, якщо його вирішення не провадиться за правилами іншого судочинства.

З уточнених позовних вимог ОСОБА_3 ( т.1 а.с. 157-165) вбачається, що позивач заявляв вимоги про визнання незаконними та протиправними дії Зарічного ВДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо виконання ним рішення суду, яке набрало законної сили, а також про визнання протиправними дії Сумського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області, Сумської місцевої прокуратури, Генерального прокурора України стосовно порушень його прав обвинуваченого у ході розслідування кримінального провадження.

Тобто вбачається, що між сторонами виник спір як з публічно-правових правовідносин у зв'язку з діяльністю суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій , так із приводу оскарження дій органу досудового слідства в ході кримінального провадження, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі вимоги позивача не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства і провадження по справі у цій частині підлягає закриттю з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Не зважаючи на те, що суд першої інстанції не закрив провадження у справі в частині позовних вимог ухвалою суду , як того вимагають положення ст.. 205 ЦПК України, однак це порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення судом цього питання і не є підставою для скасування або зміни рішення суду лише з формальних підстав.

Отже на підставі викладеного колегія суддів зазначає, що розглядаючи позовні вимоги, суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив природу правовідносин, і дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача. Висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача , що судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди не було враховано протиправні дії відповідачів, обсяг страждань позивача, стан його здоровя, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Інші доводи апелянта суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не містять передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Отже, за таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -