АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Кредитні ініціативи " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ТОВ" Кредитні ініціативи" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначало , що 11 січня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (у подальшому змінив назву на Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк") ( далі - ПАТ "Промінвестбанк") та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 4, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 119 970, 00 грн. із процентною ставкою 14, 5 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 10 січня 2013 року.

Відповідно до умов договору , відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком №1 до нього Графіком платежів.

17 грудня 2012 року між ПАТ "Промінвестбанк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями, в тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором на 31 січня 2014 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 148 138, 64 грн., з яких : прострочена заборгованість за кредитом - 88458, 16 грн., по відсотках - 45111, 35 грн., пеня - 14 569, 13 грн., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідачів .

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором № 4 від 11.01.2008 року, укладеним між АКПІБ (ЗАТ) та ОСОБА_1 яка утворилась станом на 31.01.2014 року в сумі 148 138, 64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Кредитні ініціативи" витрати по оплаті судового збору в сумі 1481 грн. 39 коп.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом ТОВ" Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості залишено без задоволення, з тих підстав, що посилання відповідача щодо поважності неявки в судове засідання є безпідставними, так як не надано доказів в підтвердження спростування висновків суду щодо наявної заборгованості ( а.с. 206).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду , проте його представник у судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом встановлено, що 11 січня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) ( далі -«Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 4 ( далі - Договір), за умовами якого, Банк надає позичальнику кредит у сумі 119 970 гривень на умовах, передбачених цим договором із процентною ставкою в розмірі 14,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 10 січня 2013 року, на придбання автомобіля (п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 Кредитного договору) (а.с. 5-8).

Згідно з п. 2.4. Договору погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку ( Додаток №1), який є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 3.8. Договору встановлено, що за наявності заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, сторони встановлюють наступну черговість погашення позичальником заборгованості за цим Договором:

Нараховані та не сплачені в строк проценти;

Нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув;

Прострочена заборгованість за кредитом;

Неустойка та збитки, що виплачуються понад неустойку.

Задоволення вимог кожної наступної черги здійснюється після повної сплати Позичальником суми заборгованості за попередньою згодою.

Сторони встановлюють, що Банк має право самостійно зарахувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

Відповідно до п. 4.1. Договору виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується заставою автотранспорту, який буде придбаний за рахунок кредиту.

До Кредитного договору між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) та ОСОБА_1 було укладено Договір 1450/17 від 06 жовтня 2008 року, відповідно до якого внесено зміни у п. 2.2. Кредитного договору , а саме змінено проценту ставку на 20 % річних ( а.с. 9).

Згідно з п. 5.2.2. Договору позичальник зобов'язується своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку, передбаченому цим Договором. У випадку прострочення Позичальником сплати перелічених платежів останній зобов'язаний спрямовувати призначені для цього кошти на рахунки простроченої заборгованості відповідно за кредитом, процентами та неустойки, номери яких повідомляються Банком позичальнику негайно після відкриття певного з них.

З моменту виникнення прострочення і до його закінчення позичальник надає банку право самостійно зарахувати кошти, що направлені позичальником на погашення заборгованості за відповідними зобов'язаннями, на зазначені рахунки простроченої заборгованості в черговості, вказаній у п. 3.8. цього Договору.

Відповідно до п 5.2.8 Договору у випадку прострочення позичальником виконання зобов'язань по поверненню банку суми боргу за цим договором він зобов'язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

Згідно з п. 6.4 кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу.

У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 15% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 6.5 кредитного договору).

Протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 не сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за користування ним, унаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа ‒ підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

17 грудня 2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " (Первісний Кредитор) та ТОВ "Кредитні ініціативи" (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, Первісний кредитор передає (відступає), а Новий кредитор приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього Первісному Кредиторові грошову винагороду (Ціну Продажу) на умовах визначених цим договором ( а. с. 14-34).

Відповідно до пункту 4.3 цього договору сторони підписують реєстр позичальників (додаток № 1), який є підтвердженням відступлення прав вимоги за кредитними зобов'язаннями, в тому числі за кредитним договором №4 від 11 січня 2008 року щодо зобов'язання ОСОБА_1 перед кредитором .

Згідно з розрахунку наданого позивачем, станом на 31.01.2014 року загальна

заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором становить 148 138, 64 грн., а саме :

заборгованість за кредитом - 88 458, 16 грн.;

заборгованість по відсотках - 45 111,35 грн.;

пеня - 14 569,13 грн. ( а.с. 35).

У зв'язку з чим, 14 лютого 2014 року ТОВ " Кредитні ініціативи" направило відповідачу повідомлення про усунення порушень № РІВКІ/AG-РІВ-02-15 щодо погашення заборгованості у розмір 148 138, 64 грн. у строк протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення цієї вимоги , достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції( а.с. 36, 37).

Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто, цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з вини відповідача, який належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором № 4 від 11.01.2008 щодо його своєчасного й повного погашення, виникла непогашена заборгованість, яка станом на 31.01.2014 становить 148138, 64 грн. , у рахунок погашення якої позивач відповідно до умов кредитного договору та вимог статей 549, 625, 1050, 1077, 1080 ЦК України має право стягнути заборгованість за кредитним договором.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що про порушення свого права кредитор за спірним договором дізнався ще з 18.10.2009 та договір відступлення права вимоги було укладено 17.12.2012, тобто після спливу позовної давності , а тому на думку відповідача підлягає до застосування наслідки спливу позовної давності до заявлених позивачем вимог є безпідставними , оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності. При цьому позивач набув статус кредитора та має право грошової вимоги за спірним кредитним договором.

Судом з'ясовані обставини , які мають значення для правильного вирішення справи, а тому посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин справи є безпідставним.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегією суддів не встановлено .

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 відхилити, а заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: