У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, відновити межі, не чинити перешкоди у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Вишгородської міської ради Київської області про визнання недійним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що вона є власником будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, та суміжної земельної ділянки площею 0,657 га. Відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, яка межує із її земельними ділянками. Позивач зазначила, що відповідач знищив межові знаки, перемістив межу земельної ділянки вглиб належних їй земельних ділянок і збудував капітальний паркан, у зв'язку з чим захоплено частину її земельної ділянки, а тому просила суд усунути перешкоди у користуванні правом власності, зобов'язати відповідача відновити межу між земельними ділянками згідно з даними земельно-кадастрової документації, звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним рішення Вишгородської міської ради Київської області від 26 жовтня 2012 року, визнати недійсними і скасувати державні акти на право приватної власності на земельну ділянку від 05 грудня 2012 року, що належать ОСОБА_4, а також стягнути з на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,1387 га (кадастровий номер НОМЕР_1), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Правовими підставами набуття права власності на земельну ділянку розміром 0,1387 га є договір дарування земельної ділянки від 28 травня 2010 року, розміром 0,10 га, укладений між ним та ОСОБА_7

Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 23 листопада 2011 року.

Вказана земельна ділянка є суміжною із земельними ділянками позивача.

28 травня 2010 року між ним та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0386 га. Право власності продавця на вказану земельну ділянку підтверджувалось державним актом серія НОМЕР_3 від 20 червня 2008 року.

Після укладання зазначених договорів ним було вирішено об'єднати земельні ділянки розміром 0,10 га та 0,0386 га в одну земельну ділянку. Для виконання технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2, він звернувся до відповідної землевпорядної організації. На підставі акту від 26 листопада 2011 року, складеного на його замовлення представником землевпорядної організації ТОВ «І.Г.А. 2010», відновлено раніше встановлені межі об'єднаної земельної ділянки розміром 0,1387 га в натурі.

Зазначив, що на момент оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 23 листопада 2011 року, ОСОБА_4 не була ні власником, ні землекористувачем суміжної земельної ділянки, а право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 виникло у неї 27 березня 2012 року, тобто після оформлення ним правовстановлюючого документа на земельну ділянку.

Рішенням Вишгородської міської ради 16 сесії 06 скликання № 16/27 від 26 жовтня 2012 року було передано у власність ОСОБА_4 спірні земельні ділянки.

24 липня 2011 року він звертався із заявою до міського голови м. Вишгород, в якій просив не давати дозвіл ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки , посилаючись на те, що остання почала руйнувати встановлені у 2003 році межові знаки та паркан, а також почала реконструкцію житлового будинку без правовстановлюючих документів.

13 листопада 2012 року він звертався до голови Вишгородської міської ради із проханням скасувати рішення № 16/27 від 26 жовтня 2012 року у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не погоджується із межовими знаками, встановленими в 2003 році.

Збільшивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсним рішення Вишгородської міської ради 16 сесії 06 скликання № 16/27 від 26 жовтня 2012 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів , що посвідчують право на земельну ділянку та передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати державний акт від 05 грудня 2012 року серія НОМЕР_4 на право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_5; визнати недійсним та скасувати державний акт серії НОМЕР_7 від 05 грудня 2012 року на право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку розміром 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_6; стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 10 000 гривень та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, що належать ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно з державними актами на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_7, кадастровий номер НОМЕР_9, та серії НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_8, площею 0,0065 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтажу паркану із металевої сітки та металевих стовпів довжиною 15 м від АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове.

Відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_5 про зобов'язання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, зобов'язання відновити межі, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Вишгородської міської ради 16 сесії 06 скликання № 16/27 від 26 жовтня 2012 року, яким було передано у власність ОСОБА_4 та надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт від 05 грудня 2012 року серія НОМЕР_4 на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_5.

Визнано недійсним державний акт від 05 грудня 2012 року серія НОМЕР_7 на право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку розміром 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_6.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 205 року рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 рокускасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Вишгородської міської ради 16 сесії 06 скликання від 26 жовтня 2012 року №16/27, в частині надання дозволу

ОСОБА_4 на приватизацію земельних ділянок розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, АДРЕСА_1 та передачі у власність ОСОБА_4 вказаних земельних ділянок.

Визнано недійсними державні акти: від 05 грудня 2012 року серія НОМЕР_4 на земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_5, та від 05 грудня 2012 року серія НОМЕР_7 на земельну ділянку розміром 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_6 видані на право власності ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що внаслідок неузгодження меж спірних земельних ділянок та передачі їх у власність ОСОБА_4 порушено право ОСОБА_6 на користування земельною ділянкою площею0,1387 га, а тому вірно вважав, що земельна ділянка ОСОБА_4 мала виділятись з урахуванням меж земельної ділянки відповідача та у відповідності до ст. 198 ЗК України.

Врахувавши, що при встановленні в натурі (на місцевості) та погодженні меж земельної ділянки ОСОБА_4, передачі на зберігання встановлених межових знаків власнику (землекористувачу) земельної ділянки (площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0657 га для ведення особистого селянського господарства) відсутнє погодження ОСОБА_5, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування в частині надання дозволу ОСОБА_4 на приватизацію спірних земельних ділянок та передачі у власність вказаних земельних ділянок, а також визнання недійсними державних актів на право власності на спірні земельні ділянки.

Встановивши, що державні акти на право власності на спірні земельні ділянки видані ОСОБА_4 з порушенням вимог чинного законодавства, та врахувавши, що остання не є власником або землекористувачем цих земельних ділянок, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.

Вирішуючи спір в частині вимог за зустрічним позовом про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності поведінки ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5, членів його сім'ї чи близьких родичів, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк