Ухвала

іменем України

24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Демяносова М.В., Дербенцевої Т.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом та, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ «Європейський газовий банк» 4 130 грн 73 коп. заборгованості по заробітній платі, компенсації відпусток та вихідної допомоги, 27 333 грн 62 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 грудня 2014 року по 20 квітня 2015 року, 12 808 грн 63 коп. інфляційних втрат та 376 грн 52 коп. - 3 % річних.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що у період з серпня 2014 року по грудень 2014 року працював у відповідача на посаді головного юрисконсульта та 23 грудня 2014 року був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак при звільненні відповідач не провів з ним повний розрахунок та не виплатив йому належні суми за невикористані дні відпусток та вихідну допомогу, чим порушив вимоги чинного трудового законодавства та права позивача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Європейський газовий банк» на користь ОСОБА_6 4 130 грн 73 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану частину відпустки та 33 358 грн 08 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 грудня 2014 року по 05 серпня 2015 року без виключення сум відрахування на податки та інші обов'язкові платежі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не оскаржені, тому з урахуванням вимог ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку в цій частині не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач порушив вимоги трудового законодавства та не провів у день звільнення позивача з роботи з ним повного розрахунку по належним йому виплатам компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги, що є підставою для стягнення цих коштів, а також сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як передбачено ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Проте з таким рішенням апеляційного суду погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами встановлено, що з 01 серпня 2014 року ОСОБА_6 працював у ПАТ «Європейський газовий банк» на посаді головного юрисконсульта юридичного управління.

Згідно з наказом ПАТ «Єврогазбанк» від 23 грудня 2014 року позивача звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та вирішено виплатити йому компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01 серпня 2014 року по 29 грудня 2014 року і вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку згідно із ст. 44 КЗпП України.

Розпорядженням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» Оберемка Р.А. від 29 грудня 2014 року зобов'язано управління обліку банківських та господарських операцій провести виплати працівникам банку, які підлягають звільненню, у розмірі 40 % від належних до виплати коштів кожному працівнику.

Листом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію від 16 квітня 2015 року позивача повідомлено, що станом на 10 квітня 2015 року заборгованість по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку перед ним становить 4 130 грн 73 коп., яка до цього часу йому не виплачена.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не перевірив доводів відповідача про те, що у ПАТ «Єврогазбанк»відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку і з цього часу припинились усі повноваження органів управління та органів контролю банку, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Не врахував, що ліквідація банку здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», положення якого є спеціальними та пріоритетними при застосуванні інших правових норм.

Вирішуючи питання про стягнення вихідної допомоги, суд не звернув уваги на положення ст. 52 цього Закону про те, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації банку, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом, до яких належать, зокрема, витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

Отже, суд не перевірив, чи були включені ці витрати до відповідного кошторису та чи затверджувався такий Фондом, а встановивши, що ці кошти не були виплачені відповідачем, чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України та трудові права позивача, не врахував, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що йому не суперечить, зробив передчасний висновок про стягнення на користь позивача коштів з оплати вихідної допомоги, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не перевірив їх та правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення вихідної допомоги, постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

Крім того, з урахуванням того, що судом першої інстанції не визначено розмір вихідної допомоги та стягнуто її разом із компенсацією невикористаних днів відпустки, не проведено відповідний розрахунок, а вимоги про стягнення середнього заробітку та визначення його розміру є похідними від суми боргу та його обчислення, судові рішення потрібно скасувати у повному обсязі в частині задоволених позовних вимог та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року скасувати в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева М.В. Демяносов Д.О. Остапчук