У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що на підставі кредитного договору від 14 лютого 2006 року № IFI0SE00000020 відповідачу надано кредит у сумі 3 000 грн зі сплатою 0,15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 47 295 грн, яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2006 року № IFI0SE00000020 у сумі 26 170 грн 48 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 300 грн пені та 243 грн 60 коп. судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із закриттям провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі кредитного договору від 14 лютого 2006 року № IFI0SE00000020 ОСОБА_6 надано кредит в сумі 3 000 грн зі сплатою 0,15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року в частині визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 14 лютого 2006 року № IFI0SE00000020, змінено із 4 000 грн на 15 085 грн 24 коп., з яких 13 085 грн 24 коп. - заборгованість за відсотками та 2 000 грн - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 47 295 грн, з яких: 13 085 грн 24 коп. - заборгованість за відсотками, 34 014 грн 76 коп. - пеня, при цьому вважав за можливе на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені до розміру суми основного боргу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 13 085 грн 24 коп., суд апеляційної інстанції вважав, що станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість за відсотками у сумі 13 085 грн 24 коп. та виходив з того, що такі на час ухвалення заочного рішення суду першої інстанції уже стягнуті рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення пені, суд апеляційної інстанції вважав, що станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 3 025 грн 39 коп. з пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 31 серпня 2013 року по 31 грудня 2013 року, та вважав за необхідне на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені до 300 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що підстав для закриття провадження у справі немає, оскільки предмет позову у даній справі та у справі, в якій ухвалено рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року, є різними, зокрема період нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Як вбачається з рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року у справі № 344/1249/14-ц, у січні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу, мотивуючи його тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 01 серпня 2013 року у відповідача утворилась заборгованість у сумі 44 269 грн 61 коп., з яких 13 085 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками, 30 989 грн 37 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що 12 квітня 2006 року, 26 червня 2006 року, 05 січня 2007 року та 13 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_6 погасив кредитну заборгованість у розмірі 4 705 грн, сума заборгованості за відсотками нараховувалась банком до 13 вересня 2011 року (день погашення тіла кредиту) та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором заборгованість за відсотками у розмірі 13 085 грн 24 коп. і зменшено розмір заборгованості з пені, що виникла з лютого 2006 року по серпень 2013 року, з 30 989 грн 37 коп. до 2 000 грн.

Як вбачається з позовної заяви та доданого до неї розрахунку у справі, яка переглядається, позивач просив стягнути заборгованість з відсотків за користування кредитом та пеню, що виникла за період з 14 лютого 2006 року по 31 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З результатів системного аналізу вказаної норми процесуального права слід дійти висновку, що предметом позову є зміст позовних вимог позивача, а підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та на обґрунтування яких подає докази.

Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що заборгованість з відсотків за користування кредитом у розмірі 13 085 грн 24 коп., яка нараховувалась банком до 13 вересня 2011 року (день погашення тіла кредиту), та заборгованість з пені у розмірі 30 989 грн 37 коп., яка нараховувалася з лютого 2006 року по серпень 2013 року, вже стягнуті рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року у справі № 344/1249/14-ц, та не звернув уваги на те, що підставою позову у цих справах є один і той самий кредитний договір, предметом позову є одна і та ж сама заборгованість, а період нарахування у вказаній вище справі (до 01 серпня 2013 року) є складовою частиною періоду нарахування у справі, яка переглядається (до 31 грудня 2013 року), внаслідок чого дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі в частині вказаних позовних вимог.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно вважав, що відсутні підстави для закриття провадження у справі за вимогами про стягнення пені у розмірі 3 025 грн 39 коп. за період з 01 серпня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

Разом із цим, зменшуючи розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд апеляційної інстанції не врахував, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2014 року у справі № 344/1249/14-цвстановлено, що відповідач ОСОБА_6 погасив кредитну заборгованість у 2011 році, та не встановив наявність підстав для нарахування пені за період з 01 серпня 2013 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 3 025 грн 39 коп.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова