справа № 156/244/16-ц
Номер провадження: 2/156/145/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Шумського А.А.

за участю: секретаря Салатюк Г.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача

ОСОБА_2 районного споживчого

товариства ОСОБА_3

розглянувши на попередньому відкритому судовому засіданні в смт Іваничі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного споживчого товариства, ОСОБА_4 сільської ради Іваничівського району про визнання права власності на приміщення магазину за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 районного споживчого товариства, ОСОБА_4 сільської ради Іваничівського району про визнання права власності на приміщення магазину за набувальною давністю. Мотивує свої позовні вимоги тим, що у 2005 році було оголошено про проведення аукціону щодо продажу приміщення магазину, що знаходиться у с. Млинище по вул. Шахтарській, 53 А Іваничівського району. Позивачем було сплачено 950 грн. завдатку для участі в даному аукціоні.

26 травня 2005 року Волинською обласною спілкою споживчих товариств проведено аукціон з продажу вище вказаного магазину із стартовою вартістю 950 грн. про що складено відповідний протокол № 2, яким затверджено результат аукціону про продаж магазину за 12540 грн. та переможцем вказано позивача. ОСОБА_1 було зобовязано сплатити ОСОБА_2 РСТ 11590 грн. з урахуванням сплаченого завдатку в розмірі 950 грн. у визначений строк. Зазначену вимогу позивач виконала та сплатила кошти за придбання магазину.

27 травня 2005 року між ОСОБА_2 РСТ та позивачем було укладено договір купівлі-продажу аукціонних основних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю приміщення магазину, що у с. Млинище Іваничівського району, а покупець сплатити ціну продажу майна та прийняти його. Відповідно до акту приймання - передачі основних засобів, придбаних на аукціоні від 27 травня 2005 року Іваничівське РСТ передало, а позивач прийняла магазин, що у с. Млинище Іваничівського району та по вказаний час відкрито користується вказаним приміщенням.

В жовтні 2011 року позивач звернулася до КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» із заявою про державну реєстрацію права власності на приміщення магазину, однак позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на магазин із тих підстав, що подані нею документи не відповідають вимогам «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», не проведено технічну інвентаризацію обєкта нерухомого майна та договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений.

У звязку з вказаним, позивач 2 жовтня 2012 року звернулась до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу магазину, що розташований у с. Млинище Іваничівського району, однак їй було відмовлено в посвідченні договору, у звязку з ненаданням усіх необхідних для вчинення нотаріальних дій документів. Іваничівське РСТ повідомило, що магазин із балансу знятий і будь-яких документів на нерухомий обєкт у них немає. Будь-яких інших документів на обєкт нерухомого майна позивач надати не може через їх відсутність.

ОСОБА_1 зазначає, що вона добросовісно заволоділа та більше 10 років безперервно та відкрито користується приміщенням магазину, що у с. Млинище по вул. Шахтарській, 53 А Іваничівського району, а тому просить визнати за нею право власності на приміщення магазину.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 районного споживчого товариства ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с. Млинище по вул. Шахтарській, 53 А Іваничівського району за набувальною давністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на приміщення магазину, що знаходиться в с. Млинище по вул. Шахтарській, 53 А Іваничівського району за набувальною давністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оглянувши надані докази, приходить до висновку, що визнання представниками відповідачів позову не суперечить чинному законодавству, а тому може бути прийняте судом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу аукціонних основних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України від 27 травня 2005 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 районного споживчого товариства приміщення магазину, що знаходиться у с. Млинище по вул. Шахтарській, 53 А Іваничівського району. (а.с. 8-9). Відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від продавця до покупця, позивачу ОСОБА_1, було належно передано приміщення магазину та нею сплачено визначу суму коштів за придбання магазину (а.с.10-11).

Судом належно встановлено, що позивач більше десяти років відкрито та безперервно володіє, користується приміщенням магазину, що у с. Млинище, який придбала згідно вище вказаного договору купівлі-продажу.

Як вказує Пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 13 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно п. п. 9, 10 вищевказаної Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ч. 1ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, фактично позивач почала володіти майном з 2005 року.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що позивач належно придбала приміщення магазину, що знаходиться у с. Млинище по вул. Шахтарській, 53 А Іваничівського району та вільно, безперешкодно користується нерухомим майном більше десяти років та враховуючи, що визнання представниками відповідачів позовних вимог не суперечить чинному законодавству, а також що права та свободи по вказаних правовідносинах інших осіб не порушуються, тому за нею необхідно визнати право власності на приміщення магазину за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 10, 11, 60, 130, 212 - 215 ЦПК України, ст. 328, 344 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на приміщення магазину, що знаходиться в с. Млинище по вул. Шахтарській, 53 А Іваничівського району Волинської області.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_5

з оригіналом згідно

Суддя А. А. Шумський