Справа № 461/3026/16 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/4054/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Тропак О.В.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова 05 травня 2016 року про задоволення подання головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року задоволено подання головного державного виконавця Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2. Вирішено: тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника громадянина України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІДН НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: м. Львів - Винники, вул. Кільцева, 5/48 без вилучення паспортного документа, до повного виконання зобовязань, покладених на нього згідно із виконавчими документами.

Ухвала оскаржена в апеляційному порядку ОСОБА_2, який вважає, що суд першої інстанції не врахував, що державним виконавцем не надано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник має реальну необхідність чи бажання виїхати за кордон і таким чином ухилятися від виконання рішення суду. В оскаржуваній ухвалі відсутній висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням Галицького районного суду м. Львова, відсутнє посилання на конкретні докази такого ухилення. Крім того, резолютивна частина ухвали не повинна містити висновків суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта, оскільки ЦПК України не містить норм про віднесення до юрисдикції суду розгляд питань про вилучення паспорта та не передбачають процедуру. Таким чином, боржник просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, ніхто із осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання 02.06.2016 року не з»явився.

У зв»язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

У поданні від 04.05.2016 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, автор подання посилався на дії , які вчинялися державним виконавцем в період з 18.02.2014 року по 17.12.2015 року, і які були спрямовані на примусове виконання виконавчого листа, виданого 08.11.2012 року Шевченківським районним судом м. Львова , щодо накладення штрафу у розмірі ста мінімальних заробітних плат на голову міської ради м. Винники ОСОБА_2

Крім цього, автор подання послався на те, що:

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.10.2015 року за поданням державного виконавця визначено за ОСОБА_2 право власності на 1/3 ідеальну частку АДРЕСА_1 , 20.11.2015 р державним виконавцем проведено опис й арешт 1/3 частини вищевказаної квартири, призначено експерта для участі у виконавчому провадженні та скеровано на адресу стягувача ОСОБА_4 листа з пропозицією провести авансування витрат, від чого стягував відмовилася;

28.12.2015 року державній виконавчій службі надійшов лист Виконавчого комітету Винниківської міської ради про те, що стягнення заборгованості із доходів ОСОБА_2 припинено у зв»язку із звільненням останнього, чергове стягнення заборгованості із доходів якого було проведено 30.10.2015 року у розмірі 1128,32 грн.;

протягом грудня 2015 р. березня 2016 року заборгованість боржником самостійно не сплачувалась, на неодноразові виклики до державного виконавця боржник не з»являється , отримано інформацію ДПС України, з якої вбачається, що ОСОБА_2 протягом 2014-2015 р. неодноразово перетинав державний кордон України.

Стверджуючи , що наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов»язань, покладених на нього згідно виконавчого документу є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України до сплати боржником заборгованості по виконавчому провадженню, просив задоволити подання.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції зазначив, що судом було встановлено, які дії вчинялися державним виконавцем на протязі часу з 05.05.2014 року по 17.12.2015 року , з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем було вчинено всі дії для примусового виконання виконавчого листа, протягом 2014 -2015 р.р. ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України, відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що подання слід задовольнити.

Однак , колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання є некоректним, оскільки матеріалами справи не було доведено факту ухилення боржника від виконання зобов»язань , покладених на нього рішенням суду, після 17.12.2015 року, з врахуванням наступних обставин.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо:

5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань;

Частиною другою статті 6 згаданого закону встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Отже, передумовою для задоволення подання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України, може бути факт ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням.

Згідно ст. 5 Закону „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії .

Докази , які є в справі, свідчать про те, що стягнення в примусовому порядку заборгованості із заробітної плати боржника здійснювалося до 30.10.2015 року. Однак, державним виконавцем не зазначено, які дії здійснювалися ним після звільнення боржника з роботи ( в період після 03.11.2016 року ), а твердження державного виконавця про те, що в період грудня 2015 р березня 2016 року боржник на неодноразові виклики до державного виконавця не з»являється, документально не підтверджені.

Отже, суд першої інстанції повинен був перевірити ту обставину, чи дійсно після 30.10. 2015 року (дата останнього погашення боржником заборгованості) державний виконавець викликав боржника з приводу припинення останнім погашення заборгованості, а не - робити припущення («вбачається») про те, що державним виконавцем вчинено всі дії для примусового виконання виконавчого листа та посилатися на факти перетину боржником державного кордону, які стосувалися періоду до березня 2015 року ( а.с. 6).

Оскільки, у суді першої інстанції не було надано доказів в підтвердження тієї обставини, що в період після 30 жовтня 2015 року (дата проведення стягнення із зарплати боржника) та до 04.05.2016 року (дата звернення зподанням) державним виконавцем проводилися будь-які дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, отже, не було доведено факту ухилення боржника від виконання виконавчого документа в період після 30.10.2015 року, тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не ґрунтується на законі, так як державним виконавцем не було доведено наявності правової підстави, необхідної для такого обмеження, а саме , не було доведено факту ухилення боржника в період після 30.10.2015 року від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням.

З врахуванням вищенаведених обставин у їх об»єктивній сукупності, колегія суддів вважає, що за наслідками розгляду апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу слід скасувати і постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307; ст. 313; п. 6 ч. 1 ст. 314; ст. ст. 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова 05 травня 2016 року 2016 року скасувати і постановити нову.

У задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІДН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 без вилучення паспортного документа до повного виконання зобов»язань, покладених на нього згідно із виконавчими документами, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_5