АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2016 у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду щодо стягнення боргу з Приватного підприємства «Сетар», ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2016 відмовлено у задоволенні заяви заяву Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду щодо стягнення боргу з Приватного підприємства «Сетар», ОСОБА_2.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представником ПАТ «Креді АгрікольБанк» подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Представник заявника вказує на те, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про третейські суди», ст.389-10, 355, 360-7 ЦПК України, а також невірно зазначив, що вищевказана справа є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про видачу виконавчого листа.

Справа № 755/638/16-ц
№ апеляційного провадження 22-ц/796/6500/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, а тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що 26.07.2013 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та Приватним підприємством «Сетар» укладений договір про надання банківських послуг № 1/1440825, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 593660, 70 грн., зі сплатою 19, 6% річних, щомісячним погашенням кредиту згідно з графіком, припинення чинності лімітом банківської послуги 05.12.2015.

Відповідно до пункту 12 кредитного договору спори в рамках договору підлягають вирішенню в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків в порядку, передбаченому третейським застереженням.

26.07.2013 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1/1440825-П, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався відповідати разом з позичальником за повне та своєчасне виконання боргових зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором.

16.11.2015 Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до Приватного підприємства «Сетар», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з Приватного підприємства «Сетар», ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 757599, 43 грн., та витрати пов'язані з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 7975, 99 грн., та витрати пов'язані з публікацією оголошення про виклик до суду у розмірі 420, 00 грн. з кожного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Креді Агріколь Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції керуючись п.2, 5 ч.1 ст.389-10 ЦПК України виходив з того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди». При цьому, районний суд керувався правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи №6-856цс15.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Порядок та підстави видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 2 розділу VІІ-1 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди»та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Законом України від 03.02.2011 № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам»частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» набув чинності 02.03.2011 доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Обмеження щодо підвідомчості справ третейським судам, встановлені вказаною нормою стосуються виключно справ у спорах щодо захисту прав споживачів, та не поширюється на інші справи.

Згідно з положеннями п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, справа, в якій постановлене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.11.2015 щодо стягнення з ПП «Сетар», ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором не пов'язана із захистом прав споживача, оскільки а ні ПП «Сетар», а ні ОСОБА_2, в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» в даних правовідносинах не є споживачами банківських послуг. Так, ПП «Сетар» не є фізичною особою, а відповідно до положень вищевказаної норми законодавства споживачем може бути лише фізична особа. ОСОБА_2 виступає поручителем на підставі укладеного договору поруки від 26.07.2013, а тому не є споживачем банківських послуг.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків відносно вказаних осіб не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Також, суд безпідставно застосував правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-856цс15, яка не є тотожною до даної справи. Вказана постанова Верховного Суду України не містить висновку про те, що третейські суди не можуть розглядати спори щодо стягнення заборгованості з юридичних осіб та фізичних осіб, з якими укладено договори поруки.

Разом з цим судом першої інстанції не додержано вимоги процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасників судового розгляду.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 3, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2016 - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: