ухвала

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Квасівської сільської ради, управління Держземагентства в Рахівському районі Закарпатської області, Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, третя особа - Відділ містобудування та архітектури, про зобов'язання вчинення дій, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та стягнення моральної і майнової шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, встановлення огорожі-межових знаків, відшкодування майнової та моральної шкоди, встановлення (погодження) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до проекту забудови земельної ділянки - генплану та відповідно виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (в натурі).

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинення певних дій, погодження меж земельної ділянки, стягнення моральної та майнової шкоди, які мотивувала тим, що орієнтовно в 1994 році сусід ОСОБА_5 без її дозволу, з порушенням будівельних норм, збудував будинок близько до межі, яка розділяє їх земельні ділянки. Відстань від стіни до межі складає 1 метр, у той час як звіс даху будинку розташований на відстані 40 см до межі.

Будинок ОСОБА_5 зведений з порушенням будівельних норм, сніг та вода з даху, який виконаний з нахилом в бік земельної ділянки ОСОБА_4, постійно потрапляли на її паркан, розташований вздовж тильної сторони будинку, що призвело до знищення паркану. На неодноразове прохання встановити водостічні труби та снігозатримуючі елементи і відновити зруйнований паркан ОСОБА_5 відповідав відмовою.

Межа між земельними ділянками сторін у справі не знищена і завжди існувала - це залізобетонний стовп, що розташований вздовж межі на відстані 1 метра від тильної стіни будинку.

Надані ОСОБА_5 копія державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15 січня 1997 року, генплану забудови земельної ділянки від 03 лютого 1997 року та схеми генплану забудови земельної ділянки відповідача з накладенням схеми земельної ділянки позивача суперечать проекту забудови земельної ділянки приватного житлового будинку ОСОБА_4, що виданий їй на підставі рішення виконкому Рахівської районної ради депутатів трудящих від 14 жовтня 1977 року № 208 та державному акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданому 04 листопада 2002 року.

Діями/бездіяльністю відповідача ОСОБА_4 завдано моральні страждання, які полягали у значному погіршенні її здоров'я, підвищення тиску, болі в серці, безсонні, хвилюванні та хворобливому стані, головному болі, відсутності апетиту.

На підставі наведеного просила зобов'язати ОСОБА_5 встановити на дах будинку снігозатримуючі та водостічні елементи, здійснити погодження меж земельної ділянки з суміжним власником, стягнути з ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, майнову шкоду у розмірі 1 682,00 грн, та стягнути на її користь понесені нею судові витрати.

Ухвалою Рахівського районного суду від 23 вересня 2013 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_5

У заяві про збільшення позовних вимог, ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовувала тим, що в експлікації земельних угідь не вказаний суміжний землекористувач ОСОБА_5 - ОСОБА_6, що є недопустимим при виготовленні технічної документації та порушує вимоги п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України.

Крім того, кадастровий номер присвоювався на підставі рішення Квасівської сільської ради від 23 грудня 2013 року № 357 про погодження меж ОСОБА_5 згідно з проектом забудови земельної ділянки від 1997 року, що не є правовстановлюючим документом та порушує вимоги ст. 125 ЗК України. Погодження меж відбулося до вирішення судом спірного питання по суті, а через чотири місяці, ОСОБА_5 подано в районну газету «Зоря Рахівщини» оголошення про те, що ним нібито втрачено державний акт на право власності на землю, який він просив вважати недійсним, однак на момент розробки технічної документації у нього був державний акт серії НОМЕР_1 від 15 січня 1997 року.

Позивач за зустрічним позовом вважала, що технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж здійснено зміну меж земельної ділянки ОСОБА_5, про що письмово мали бути повідомлені суміжні землевласники та землекористувачі земельної ділянки, чого зроблено не було, що є грубим порушенням законодавчих приписів та прав зазначених землевласників, а саме вимоги пункту 3.12 Інструкції про встановлення меж.

Крім того, ОСОБА_5 було подано заяву про державну реєстрацію земельної ділянки 03 березня 2014 року, тобто, ще до публікації в місцевій газеті «Зоря Рахівщини» (12 квітня 2014 року) оголошення про втрату державного акта. При цьому, з порушенням ч. 5 ст. 24 Закону України «Про земельний кадастр», державним реєстратором внесено відповідні відомості до державного земельного кадастру, які перевірено реєстратором, про що свідчить відмітка державного реєстратора та земельній ділянці площею 0,25 га в с. Кваси б/н присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3.

У подальшому Реєстраційною службою Рахівського районного управління юстиції ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності від 25 квітня 2014 року № 20981531.

ОСОБА_4 вважаючи, що рішення Квасівської сільської ради від 23 грудня 2013 року № 357 про погодження меж земельної ділянки ОСОБА_5 згідно з генпланом забудови земельної ділянки від 1997 року, що не є правовстановлюючим документом, при наявності державного акта серії НОМЕР_1 від 15 січня 1997 року, є протиправним і таким, що порушує її права та права суміжних землекористувачів, у зв'язку із чим має бути скасоване.

На підставі викладеного просила зобов'язати ОСОБА_5 встановити снігозатримуючі та водостічні елементи на дах житлового будинку АДРЕСА_1, зобов'язати Квасівську сільську раду здійснити погодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 з суміжним землевласником ОСОБА_5, згідно з виготовленою ТОВ «Землемір» технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), визнати недійсним рішення Квасівської сільської ради від 23 грудня 2013 року № 357 про погодження межі ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію в базі Даних земельного кадастру на ім'я ОСОБА_5, земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3, зобов'язати управління Держземагентства у Рахівському районі Закарпатської області скасувати/анулювати кадастровий номером НОМЕР_3та видалити з автоматизованої бази даних Державного земельного кадастру інформацію про земельну ділянку площею 0,25 га з цим кадастровим номером в межах земель Квасівської сільської ради, визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно ОСОБА_5 серія НОМЕР_4 від 25 квітня 2014 року (індексний номер 20981531), стягнути з ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, майнову шкоду у розмірі 2 850,00 грн та стягнути на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 6 546,91 грн.

Ухвалою Рахівського районного суду від 26 травня 2015 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучено Квасівську сільську раду Рахівського району Закарпатської області, управління Держземагентства в Рахівському районі та Реєстраційну службу Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Рахівського районного суду від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року, змінений позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 встановити снігозатримуючі та водостічні елементи на дах житлового будинку АДРЕСА_1, що розташований на його земельній ділянці.

Визнано недійсним рішення Квасівської сільської ради № 357 від 23 грудня 2013 року «Про погодження межі ОСОБА_5».

Визнано недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 від 25 квітня 2014 року (індексний номер 20981531).

Стягнуто з Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1 999,91 гривень.

Стягнуто з Управління Держземагентства у Рахівському районі в користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1 999,91 гривень.

Стягнуто з Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1 999,91 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову повністю в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в порушення державних будівельних норм, які є чинними в Україні, на даху будинку АДРЕСА_1, належному відповідачу, не встановлені снігозатримуючі та водостічні елементи, за відсутності яких відбувається стікання атмосферних опадів на територію сусідньої земельної ділянки, належної позивачу.

Також, судами встановлено, що рішення Квасівської сільської ради від 23 грудня 2013 року № 357 було прийнято з урахуванням мотивів лише ОСОБА_5, без з'ясування фактичних обставин та наявності спору між ним і суміжним землекористувачем ОСОБА_4, а також тієї обставини, що на момент його прийняття спір між сторонами знаходився на розгляді Рахівського районного суду, а тому вказане рішення Квасівської сільської ради є незаконним.

Згідно з висновком земельно-технічної експертизи від 06 березня 2015 року № 12/14 межі та конфігурація земельної ділянки відповідача, визначені технічною документацією, розробленою у 2013 році ТОВ «Георан», не відповідають її межам і конфігурації, що визначені згідно з державним актом серії НОМЕР_1 від 15 січня 1997 року.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_5, мешканцю АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розроблена у 2013 році ТОВ «Георан» не відповідає положенням п. 2.8 та додатку 2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками.

Межі земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно до правовстановлюючих документів накладаються одна на одну, площа накладення становить 0,0067 га (67 кв. м).

При цьому судами встановлено, що суміжним землекористувачем земельної ділянки ОСОБА_5 також є ОСОБА_6 (державний акт від 07 листопада 2007 року), який взагалі не вказаний в експлікації земельних угідь, що є недопустимим при виготовленні технічної документації та порушує вимоги п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж, здійснено зміну меж земельної ділянки ОСОБА_5, про що письмово мали бути повідомлені суміжні землевласники та землекористувачі земельної ділянки, чого зроблено не було, що є грубим порушенням законодавчих приписів та прав зазначених землевласників, а саме вимоги пункту 3.12 Інструкції про встановлення меж.

Доводи касаційної скарги щодо одночасної зміни позивачем предмету і підстави позову, а також об'єднання в одному провадженні вимог, які підлягають розгляду за різними правилами судочинства є необґрунтованими.

Доводи ОСОБА_5 щодо поставлення перед експертами правових питань, які відносяться до компетенції суду, а також про те, що деякі питання поставлені без належних правових підстав також не знайшли свого підтвердження, оскільки судом першої інстанції не було порушено вимог ст. ст. 143-144 ЦПК України.

Крім того, судами надано належну оцінку висновкам експертів у сукупності з іншими матеріалами справи.

Так, висновки експертизи, висновки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області та фактичні обставини справи, зокрема виготовлення технічної документації відповідача та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці на підставі погодження меж згідно з генпланом від 1997 року, який при наявності державного акта від 1997 року не є правовстановлюючим документом, погодження меж без погодження з суміжними землекористувачами та без актів прийому-передачі межових знаків на зберігання, що не відповідає положенням п. 2.8 та додатку 2 Інструкції про встановлення меж, та порушує вимоги п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України, підтверджують неправомірність видачі відповідачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 25 квітня 2014 року.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня О.М. Ситнік