Справа № 510/355/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2016 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу без його участі.

Представник позивача, ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу нерухомості від 28.03.2015р. із розпискою про отримання грошей; копія паспорту ОСОБА_1; копія пропозиції посвідчити договір купівлі - продажу від 03.04.2015р.; копія договору купівлі - продажу нерухомості від 29.11.2011р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; копія технічного паспорту на житловий будинок.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до ОСОБА_2, зазначивши, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 29.11.2011р. належить житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Так, у березні 2015р. між нею та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж вищевказаного будинку. 28.03.2015р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого відповідач продав, а позивач купила житловий будинок АДРЕСА_1 за 50000 грн. Того ж дня, позивач передала відповідачу обумовлену суму, отримання якої підтверджується розпискою останнього, в якій зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивач користується придбаною нерухомістю, доглядає за її збереженням, сплачує всі необхідні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово звертався до колишнього власника, однак, ОСОБА_2 від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача не реагує, мотивуючи нестачею часу, матеріальними складнощами. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на будинок на себе, позивачу було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушена була звернутися із позовом до суду.

Крім того, позивач зазначила, що будинок розташований на земельній ділянці, яка належала відповідачу на праві власності, разом із правом власності на будинок до позивача перейшло разом і право власності на земельну ділянку на якій цей будинок розташований, тому окрім вимог про визнання права власності на будинок позивач заявила вимоги про визнання за нею права власності на земельну ділянку.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину приступив до виконання поточного ремонту, постійно наглядає за збереженням майна, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші, позивачу - об'єкт нерухомості, яким вона на теперішній час користується, проте через нотаріальне непосвідчення договору, не може ним розпорядитися, переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 28.03.2015р. із розпискою, крім того, обставини продажу, передачі грошей сам відповідач не заперечує. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачем не сприймаються, так як потребують додаткових матеріальних витрат.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача щодо домоволодіння та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на житловий будинок та земельну ділянку за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 220, 328, 334, 386, 392, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Укладений із порушенням вимоги про нотаріальне посвідчення договір купівлі-продажу від 28.03.2015р., згідно із яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 Одеської області, - визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 Одеської області, розташований на земельній ділянці розміром 0,1699 га кадастровий номер НОМЕР_2

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 0,1699 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник