Справа № 352/1462/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1321/2016
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І. М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Малєєва А.Ю.

секретаря Капущак С.В.

з участю: позивача ОСОБА_2 , яка представляє інтереси позивачів

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_7, Угринівської сільської ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та рішення сільської ради, - за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Тисменицького районного суду від 10 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись в суд з даним позовом, зазначивши, що 02.07.1993 р. Угринівською сільською радою ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право власності на все будинковолодіння по АДРЕСА_1, а 18.09.2002 року відповідно до договору дарування остання подарувала все будинковолодіння відповідачу ОСОБА_7

Рішенням Тисменицького районного суду від 27.05.2010 року свідоцтво про право власності та договір дарування визнані частково недійсними та визнано за ними, позивачами право власності по 1/7 частці на дане будинковолодіння. Проте, відповідач всупереч земельному законодавству 26.04.2005 року отримала державний акт про право власності земельну ділянку площею 0,25 га, на якій розташоване спірне будинковолодіння. Про дану приватизацію позивачам стало відомо у 2015 році, після звернення в Угринівську сільську раду з питання розподілу земельної ділянки, пропорційно часткам у праві власності на житловий будинок. Просили визнати недійсними державний акт серії НОМЕР_1 за реєстраційним номером 29 від 26.04.2005 р. на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_7 Угринівською сільською радою та рішення 7 сесії 4 скликання Угринівської сільської ради від 21.12.2003 р. в частині передачі у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням Тисменицького районного суду від 10 травня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсними державний акт серії НОМЕР_1 за реєстраційним номером 29 від 26.04.2005 р. на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_7, Угринівською сільською радою та рішення 7 сесії 4 скликання Угринівської сільської ради від 21.12.2003 р. в частині передачі у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи, що воно ухвалене за відсутності повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила про порушення позивачами строку позовної давності при зверненні до суду, оскільки оскаржуваний державний акт прийнятий ще в 2005 році. Так, в позовній заяві вказувалось, що позивачі протягом тривалого часу безперешкодно користуються спірною земельною ділянкою, не сплачуючи податків та не могли не знати про те, кому вона належить. Суд належним чином не з'ясував поважність пропуску позивачами строку позовної давності. Також, суд не забезпечив явку в судове засідання представників Угринівської сільської ради, по що клопотали сторони. Крім того судом всупереч процесуального закону, без будь-якої мотивації, стягнуто всі судові витрати з одного відповідача. Тому просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову повністю.

Апелянт в судове засідання не прибула, однак подала суду заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку з підготовкою матеріалів до засідання президії обласної ради, інших доказів ніж ті на що вона посилається в апеляційній скарзі та знаходяться у матеріалах справи, апеляційному суду не надала. Тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід розглянути у її відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що правовстановлюючий документ - державний акт суперечить нормам закону та позбавляє позивачів права на частину земельної ділянки.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду від 27.05.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.12.2011 року визнано частково недійсним свідоцтво про право особистої власності, видане 02.07.1993 року виконавчим комітетом Угринівської сільської ради ОСОБА_8 в частині 4/7 житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано частково недійсним договір дарування будинку АДРЕСА_1, який укладено 18.09.2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в частині 4/7 частин вказаного житлового будинку. Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/7 частці будинковолодіння.

Рішенням Тисменицького районного суду від 14.03.2013 року, яке набрало законної сили, зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди у здійсненні позивачами прав співвласників будинковолодіння АДРЕСА_1, шляхом надання доступу до частини вказаного будинковолодіння для проведення поточної технічної інвентаризації будинковолодіння спеціалістами ОБТІ.

На підставі рішення Угринівської сільської ради від 21.12.2003 року ОСОБА_7 26.04.2005 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Право власності на частину будинковолодіння зареєстроване в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2015 року.

Згідно ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідальність органу місцевого самоврядування за видачу актів, які порушують права власників земельних ділянок передбачена ст.155 ЗК України і відповідно до ч.1 цієї статті у разі видачі органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи, що договір дарування, на підставі якого ОСОБА_7 володіла будинковолодінням АДРЕСА_1 для обслуговування якого виділена земельна ділянка є недійсним в частині з моменту вчинення, то відповідно і виготовлення нею правовстановлюючого документа на право власності на спірну земельну ділянку є незаконним та таким, що порушує інтереси інших співвласників

Посилання апелянта, що позивачі не могли не знати про існування рішення та державного акту, в зв'язку з чим пропущено строк позовної давності, спростовується письмовими доказами та показаннями позивачів, які довідались про порушення свого права тільки в 2015 року.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

А.Ю. Малєєв