АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/7168/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Качана В.Я.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представник позивача: Мороз Д.С.

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Подільської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 в якому просив виселити відповідача з квартири №70, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування вимог зазначає, що згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1112 від 10 грудня 2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві», до сфери управління Адміністрації передано будинок АДРЕСА_1. Відповідач проживає у вказаній квартирі, хоча ордер на вселення їй не видавався, договір найму з нею не укладався і вона фактично є тимчасовим жильцем. Добровільно звільнити вказану квартиру відповідач відмовляється.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позов Подільської РДА в м. Києві до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення - задоволено.

Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, покази свідків, які підтвердили, що апелянт вселилась у вказану квартиру на законних підставах, як член сім'ї наймача з яким проживала у вказаній квартирі та вела спільне господарство.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1112 від 10 грудня 2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві», до сфери управління Адміністрації передано будинок АДРЕСА_1.

З наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб вбачається, що між ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 зареєстровано шлюбу, про що зроблено відповідний запис №664 від 21 грудня 1964 року. Зареєстрований шлюб розірвано у 1983 році.

Судом встановлено, що 17 квітня 1989 року, ОСОБА_5 отримав ордер на квартиру АДРЕСА_2 тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_4

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09червня 2015 року, по справі №2607/6449/12, в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права користування вищевказаною квартирою відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що з 21жовтня 1964 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувати у шлюбі, який 10березня 1983 року було розірвано.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 до Подільської РДА В м. Києві , третя особа - КП «Виноградар» про визнання права користування вищевказаною квартирою - суд першої інстанції виходив з того, що відсутні у матеріалах справи належні та допустимі у розумінні ст.ст.57-60 ЩІК України докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 надавав згоду на реєстрацію позивачки у спірній квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК України, яка передбачає, що ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Частиною 2 ст.61 ЖК України, визначено, щодоговір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення, між наймодавцем - житлово - експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

У відповідності до ч.1 ст.65 ЖКУкраїни, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб, без стягнення плати за користування приміщення (тимчасових жильців).

Статтею 99 ЖК України визначено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадеться без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене та те, що матеріали справи не місять відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_4 на законних підставах вселилась у вказану квартиру та має право проживати у ній, зокрема відсутні докази про те, що їй видавався ордер абобула згода ОСОБА_5, як наймача, на вселення у вищевказану квартиру або з нею укладався договір найму жилого приміщення, то колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 проживала у АДРЕСА_1, як тимчасовий мешканець. А тому ОСОБА_4підлягає виселенню без надання їй іншого жилого приміщення.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, покази свідків, які підтвердили, що ОСОБА_4 вселилась у вказану квартиру на законних підставах, як член сім'ї наймачаОСОБА_6 з яким проживала у вказаній квартирі та вела спільне господарствоколегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки стороною відповідача не заявлялось клопотання про допит свідків та відповідно не було допитано у судовому засіданні. А наявна в матеріалах справи копія заява від 20 липня 2011 року свідчить лише про те, що мешканці будинку АДРЕСА_1 підтверджують факт проживання ОСОБА_4 у квартирі №5, а не факт визначеного законом підстав для вселення та проживання у квартиру (а.с. 36).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: