У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

МазурЛ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», третя особа - первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», про стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 15 серпня 2007 року він працював на посаді токаря-карусельника 4 розряду колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс на станок СТ-ІБ-502 ділянки первинної обробки коліс у публічному акціонерному товаристві «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - ПАТ «Інтерпайп НТЗ»).

Наказом від 5 червня 2013 року № 47-д у зв'язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин, його звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки позивач був заступником голови первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інтерпайп НТЗ» та останнім недотримано порядку отримання згоди на звільнення члена виборного профспілкового органу, він вимушений був звернутися до суду за захистом порушених прав.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року визнано незаконним та скасовано наказ від 5 червня 201З року № 47-д про звільнення ОСОБА_3 з посади токаря-карусельника 4 розряду колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс в ПАТ «Інтерпайп НТЗ». Поновлено на раніше займаній посаді, стягнуто з ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28 201 грн 27 коп, та моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн. У частині поновлення на роботі та виплати середньомісячного платежу в розмірі заробітної плати, рішення допущено до негайного виконання.

ОСОБА_4 зазначав, що наказом від 14 березня 2014 року № 343 відповідач поновив його на роботі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено, у зв'язку із чим наказом від 17 червня 2014 року № 623/к позивача знову звільнено з займаної посади.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року, скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року та залишено в силі заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року, позивача поновлено на роботі наказом від 2 червня 2015 року № 909/к.

Через дії відповідача, зокрема здійснення виплати останнім за час вимушеного прогулу лише за період з 6 червня 2013 року по 16 січня 2014 року, та проведення розрахунку з ним у травні 2015 року, ОСОБА_3 вважав, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2014 року по 14 березня 2014 року та за період з 18 червня 2014 року по 2 червня 2015 року, коли він не працював з вини відповідача.

З огляду на викладені обставини, просив позов задовольнити та стягнути кошти за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та індексацію заробітної плати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 98 729 грн 38 коп. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 листопада 2015 року в частині стягнення індексації заробітної плати скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати.

Рішення суду в частині присудженого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди змінено. Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток у розмірі 33 720 грн 32 коп. та стягнуто з ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн, а всього стягнуто з ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на користь ОСОБА_3 34 220 грн 32 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_5 незаконно був звільнений з роботи та на підставі судового рішення ПАТ «Інтерпайп НТЗ» поновило його на роботі, а тому з урахуванням норм ст. 235 КЗпП України з останнього на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та індексацію заробітної плати. З огляду на порушення трудового права позивача, позбавлення роботи та засобів до існування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 5 тис. грн.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду в частині стягнення індексації заробітної плати та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, виходив із того, що до об'єктів індексації не відносяться виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. Змінюючи рішення районного суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги встановлений судовим рішенням такий розмір та стягнув середній заробіток у меншому розмірі. Також вважав за доцільне зменшити розмірі стягуваної моральної шкоди з 5 тис. грн. до 500 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки апеляційного суду є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що наказом ПАТ «Інтерпайп НТЗ» від 15 серпня 2007 року № 619 ОСОБА_5 було прийнято на посаду токаря-карусельника 4 розряду до колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс на станок СТ-1Б-502 ділянки первинної обробки коліс.

Наказом від 5 червня 2013 року № 47-Д позивача було звільнено з посади токаря-карусельника 4 розряду ПАТ «Інтерпайп НТЗ» за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Заочним рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року визнано незаконним та скасовано наказ від 5 червня 2013 року № 47-д про звільнення позивача з посади токаря-карусельника 4 розряду до колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс в ПАТ «Інтерпайп НТЗ», поновлено позивача на посаді, присуджено стягнути 28 201 грн 27 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 тис. грн моральної шкоди. Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі позивача та виплати йому середньомісячного платежу по заробітній платі. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У результаті скасування рішення суду першої інстанції відповідач повторно звільнив ОСОБА_5 з займаної посади на підставі наказу від 17 червня 2014 року № 623/к.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року скасоване, зачне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року залишено в силі.

За наказом від 2 червня 2015 року № 909/к позивача поновлено на роботі на займаній до звільнення посаді.

З матеріалів справи убачається, що відповідач здійснив позивачу виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 6 червня 2013 року по 16 січня 2014 року.

Час протягом якого позивач не працював через незаконні дії та рішення відповідача поділяється на наступні періоди з 17 січня 2014 року по 14 березня 2014 року та з 18 червня 2014 року по 2 червня 2015 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року, середня заробітна плата за день ОСОБА_5 становить 189 грн 44 коп.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, з урахуванням норм ч. 3 ст. 61 ЦПК України, про те, що розмір середньоденного заробітку ОСОБА_5 становить 189 грн 44 коп, а тому стягнув середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з урахування такого розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із обставин справи та наслідків, що наступили, а тому правильно стягнув на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на норми ст. 34 Закону України «Про оплату праці», відповідно до якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, до об'єктів індексації не відносяться виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що заробітна плата не підлягає індексації. З огляду на викладене середній заробіток за час вимушеного прогулу, обов'язок із сплати якого покладається на роботодавця у разі поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, індексації не підлягає.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана