УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який у процесі розгляду справи уточнив, та остаточно просив поновити його на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення сировиною та стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт») на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 35 531 грн 25 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом № 280-к від 24 липня 2014 року він був прийнятий на посаду заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення сировиною з 24 липня 2014 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

ОСОБА_4 зазначав, що 05 червня 2015 року виконуючий обов'язки керівника ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» письмово звернувся до профкому апарата управління за згодою на розірвання з ним трудового договору з підстав, встановлених п. 1 ст. 40 КЗпП України, пославшись на попередження про це позивача; проте, 12 серпня 2015 року наказом № 202-к, незважаючи на відмову профспілкового комітету на розірвання з ним трудового договору, відповідач звільнив його у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що є, на думку позивача, грубим порушенням чинного трудового законодавства, оскільки при звільненні не враховано положення пп. 3, 4 ст. 42 КЗпП України щодо його переважного права на залишення на роботі при вивільненні як працівника, який має тривалий безперервний стаж на цьому підприємстві.

За вищевикладених обставин, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі в ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення сировиною.

Стягнуто з ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 35 531 грн 25 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання у межах місячного платежу.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відхилено, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 3 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ст. 43 КЗпП України).

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, та встановивши, що звільнення ОСОБА_4 проведено з порушеннями норм трудового законодавства, оскільки відповідачем не доведено запропонування позивачу усіх вакантних посад, які існували на день звільнення, а рішенням профспілкового комітету не надано згоди на його звільнення, дійшли обґрунтованого висновку про необхідність його поновлення на раніше займаній посаді та про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А.Нагорняк

Т.О. Писана