Справа № 211/1541/16-ц
Провадження № 2/211/1409/16
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
09 червня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді : Папариги В.А.,
при секретарі : Ручка М.Л.,
за участі :
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:
11.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в послідуючому уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 24 листопада 2011 року згідно розпорядження № 814 він був прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником 4 розряду УКТРО ГД ЦРО № 2 дробильних і збагачувальних фабрик ділянка № 2 з ремонту устаткування збагачувальних фабрик. 01.12.2014 року на базі «Ділянка № 2 з ремонту устаткування збагачувальних фабрик» ділянки «Цех з ремонту устаткування № 2 дробильних і збагачувальних фабрик» УКТРО ГД утворено підділянку «змінний персонал» (ділянка №2 з ремонту устаткування збагачувальних фабрик) ділянки «Цех з ремонту устаткування №2 дробильних і збагачувальних фабрик) ділянки «Цех з ремонту устаткування № 2 дробильних і збагачувальних фабрик». У квітні 2015 року йому за місцем роботи було вручено повістку про виклик до військкомату, куди прибувши він дізнався, що його призивають на строкову службу. Після чого, він звернувся до працівника відділу кадрів підприємства за роз`ясненням його подальших дій щодо роботи на підприємстві, де отримав відповідь, що якщо він не напише заяву про звільнення за власними бажанням, то його буде звільнено за прогул, тому він написав відповідну заяву за п. 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України. 22 квітня 2015 року згідно розпорядження № 408 від 22.04.2015 року його було звільнено у зв`язку з призовом в Збройні сили України. Однак прибувши на місце дислокації військової частини він дізнався, що роботодавці інших військовослужбовців не припинили трудових відносин та їм виплачується середній заробіток. Тому отримавши відпустку він звернувся до відповідача з заявою про поновлення на роботі, однак отримав відмову. В зв`язку з викладеним позивач перебуває у вимушеному прогулі, кількість днів прогулу з 23.04.2015 року по 09.05.2016 року становить 284 днів, за цей час відповідач зобов`язаний виплатити на його користь втрачений заробіток. Позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження № 408 від 22.04.2015 року про звільнення з підприємства у зв`язку з призовом в Збройні сили України, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 96991,68 гривень.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягала та посилаючись на обставини, викладені в позові просила позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_2 , в судовому засіданні проти позову заперечувала, при цьому послалася на те, що станом на 22.04.2015 року законодавство України про працю чітко встановлювало таку правову підставу для звільнення працівника (розірвання трудового договору), як призов або вступ працівника чи власника-фізичної особи на військову службу, тобто на строкову військову службу або на військову службу за контрактом. При цьому виняток з даного правила (підстави) було встановлено лише для військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Позивач згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був призваний на строкову військову службу та зарахований в команду № к-3029. Крім того, 22.04.2015 року позивачем було особисто написано заяву на ім`я Генерального директора ПАТ «АМКР» про звільнення з займаної посади з 22.04.2015 року у зв`язку з призовом до Збройних сил України. Стаття 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» станом на час звільнення позивача прямо суперечила нормам ч.3 ст. 119 КЗпП України. Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просила суд відмовити в задоволені позовних вимог, надала письмові заперечення.
Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2011 року згідно розпорядження № 814 ОСОБА_3 був прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником 4 розряду УКТРО ГД ЦРО № 2 дробильних і збагачувальних фабрик ділянка № 2 з ремонту устаткування збагачувальних фабрик. 01.12.2014 року на базі «Ділянка № 2 з ремонту устаткування збагачувальних фабрик» ділянки «Цех з ремонту устаткування № 2 дробильних і збагачувальних фабрик» УКТРО ГД утворено підділянку «змінний персонал» (ділянка №2 з ремонту устаткування збагачувальних фабрик) ділянки «Цех з ремонту устаткування №2 дробильних і збагачувальних фабрик) ділянки «Цех з ремонту устаткування № 2 дробильних і збагачувальних фабрик». ( а.с. 8 копія трудової книжки).
Повісткою ОСОБА_3 повідомлено, що згідно Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" він зарахований з 27.05.2015 року до військової частини НОМЕР_1 ( а.с. 9 копія військового квитка).
На підставі повістки позивачем було подано 22.04.2015 року заяву про звільнення його в зв`язку з призивом на строкову військову службу в Збройні сили України з 22.04.2015 р. Згідно наказу (розпорядження) № 408 від 22.04.2015 року ОСОБА_3 звільнений за його заявою у зв`язку з призовом в Збройні сили України за п. 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 32-34 копія повістки, заяви та розпорядження) .
Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Позивач звернувся до суду з заявою про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом, так як відразу після звільнення 22.04.2015 року він почав проходити військову службу, а тому не мав можливості звернутися до суду з позовом , тому просить визнати причину пропуску поважною та поновити строк подачі цього позову.
Суд вважає, причину пропуску поважною, а заяву позивача про поновлення йому строку звернення до суду такою, що підлягає задоволенню згідно ст. 73 ЦПК України, та поновлює позивачеві строк для звернення до суду з цим позовом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Згідно листа від 01.10.2015 року № 322/2/8417 щодо особливого періоду в Україні наданого тимчасово виконуючим обов`язки начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України генерал-майором В. Талалай , вбачається що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Враховуючи зазначене, на час звільнення позивача в Україні діяв особливий період.
Відповідно Закону України від 15.01.2015 року № 116-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких починаючи з 08.02.2015 року за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, зберігалося місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.
Законом України від 15.01.2015 року № 116-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких, громадяни України, призвані на строкову військову службу на строк до закінчення особливого періоду, користуються гарантіями, передбаченими частиною 3 та 4 ст. 119 КЗпП України».
Згідно з п.3 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністру України від 04.11.2015 року № 911 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 105», виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу на особливий період здійснюється з 11 червня 2015 року.
Тобто, відповідно до законодавства України з 08.02.2015 року зазначеній категорії громадян середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а починаючи з 11.06.2015 року підприємствам, установам, організаціям здійснюється компенсація цього заробітку за рахунок державного бюджету.
Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністру України від 04 березня 2015 року №105 передбачено, що для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.
Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено дію частини другої і третьої статті 39 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частин третьої статті 119 КЗпП України та частини третьої в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Крім того, згідно роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16.09.2015 р., працівники, призвані на строкову військову службу не підлягають звільненню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, звільнених працівників має бути поновлено і збережено середній заробіток з дати звільнення. Поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до особової справи (особової картки) працівника (та у подальшому внесення запису до трудової книжки). Про факт скасування наказу про звільнення роботодавець зобов`язаний повідомити працівника шляхом направлення йому за місцем реєстрації (фактичного проживання) листа із дорученням копії наказу. Датою поновлення звільненого працівника на роботі є дата звільнення. Роботодавець у наказі про скасування наказу про звільнення повинен зазначити про припинення працівником виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу та призовом під час мобілізації. Вказане роз`яснення носить інформаційний рекомендаційний та необов`язковий характер (л.с. 5-6)
Відповідно до військового квитка ОСОБА_3 27.05.2015 року був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину ( а.с. 9).
22.04.2015 року позивачем дійсно було особисто написана заява про звільнення в зв`язку з призовом на строкову військову службу. Розпорядженням від 22.04.2015 року № 408 він дійсно був звільнений.
Але на момент звільнення позивача 22.04.2015 року на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, в Україні згідно Указу Президента України діяв особливий стан, тому на нього поширювалися вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Поновити порушене право позивача можливо шляхом поновлення його на роботі у Публічному акціонерному товаристві «АселорМіттал Кривий Ріг» з 23.04.2015 року на посаді, яку він займав до звільнення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпПУ, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2015 р. по 09.06.2016 р. ( 284 днів) , в сумі 96 991,68 грн.
4 806,11 грн. розмір заробітної плати позивача за лютий 2015 року, 4 756,38 грн. розмір заробітної плати позивача за березень 2015 року (а.с. копія довідки), отже 4 806,11 грн. + 4 756,38 грн. розділити на кількість робочих днів в місяці 20 +21 та помножити на 284 днів отримаємо 96 991,68 грн. Розрахунок позивача правильний та суд з ним погоджується.
Згідно ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 551,20 грн. та майнового характеру в розмірі 969,92 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11,209,212, 214-215 ЦПК України, суд ,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.
Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Визнати незаконним та скасувати розпорядження № 408 від 22.04.2015 року про звільнення з підприємства у зв`язку з призовом в Збройні сили України.
Поновити ОСОБА_3 на роботі на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді слюсарем-ремонтником 4 розряду ( змінний персонал) УКТРО ГД ЦРО № 2 дробильних і збагачувальних фабрик ділянка № 2 з ремонту устаткування збагачувальних фабрик.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2015 року по 09.06.2016 року в сумі 96 991 ( дев`яносто шість тисяч дев`ятсот дев`яносто одну ) гривню 68 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 521 (одну тисячу п`ятсот двадцять одну ) гривень 12 коп.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді слюсарем-ремонтником 4 розряду (змінний персонал) УКТРО ГД ЦРО № 2 дробильних і збагачувальних фабрик ділянка № 2 з ремонту устаткування збагачувальних фабрик за один місяць допустити до негайного виконання.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: В. А. Папарига