У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Касьяна О.П., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Одеська міська рада, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона на підставі заповіту від 07 березня 2008 року, заповідачем за яким є ОСОБА_8, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1, набула право власності на 245/1000 частин квартири АДРЕСА_1, однак відповідачі самовільно зайняли успадковану нею частку квартири та не пускають її до цієї квартири. Посилаючись на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у здійсненні права власності, крім того, в належній їй жилій кімнаті залишились її особисті речі, загальна вартість яких становить 3 200 грн, з липня 2011 року вона понесла витрати на утримання майна у розмірі 3 904 грн 97 коп. та витрати, пов'язані з оплатою проїзду до м. Одеси, для оформлення спадщини, оскільки залишитись у спірній квартирі не мала змоги з вини відповідачів, просила суд, із урахування уточнених позовних вимог: усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на 245/1000 частин квартири АДРЕСА_1; вселити її в належну їй на праві власності кімнату 2, площею 14, 3 кв. м; стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 10 000 грн та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У лютому 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що підпис на заповіті від 07 березня 2008 року виконано не ОСОБА_8, а іншою особою, оскільки підпис, який вона ставила у відомостях про отримання пенсії, не відповідає тому, який виконано на заповіті. Посилаючись на наведене, просили суд, із урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсними заповіт від 07 березня 2008 року та свідоцтво про право на спадщину від 06 червня 2013 року, видане ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не перешкоджати у будь-який спосіб ОСОБА_4 у здійсненні нею права власності на 245/1000 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 19, 35 кв. м, у тому числі: жилою кімнатою 2 площею 14, 3 кв. м; 245/1000 частиною кухні 3 площею 9, 0 кв. м; 245/1000 частиною ванної кімнат 5 площею 2,7 кв. м; 245/1000 частиною вбиральні 6 площею 1,3 кв. м; 245/1000 частин коридорів 1,4 площею 4,1 кв. м та 3,6 кв. м.

Вселено ОСОБА_4 у жилу кімнату 2 площею 14, 3 кв. м квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 3 904 грн 97 коп. та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_5 та

ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого в незмінній при апеляційному перегляді частині погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та давши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, обґрунтовано виходив із того, що відповідачі чинять перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні нею права власності, оскільки остання є спадкоємцем ОСОБА_8 на підставі заповіту (доказів для визнання якого недійсним ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не надано), тому спірне майно стало їй належати з часу відкриття спадщини, що узгоджується з приписами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину. При цьому, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі позовних вимог шляхом виділення ОСОБА_4 кімнати площею 14,3 кв. м. Доводи в цій частині спростовуються матеріалами справи з огляду на те, що мешканці квартир повинні займати житлові приміщення із урахуванням відомостей, зазначених у технічному паспорті та експлікації, які є невід'ємною частиною свідоцтва про право власності на житло, в якому чітко встановлено розмір частки, на яку набуває право власності сторона.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які заявник посилається в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін О.П. Касьян О.В. Попович