Справа № 594/351/16-ц
Борщівський районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого Зушман Г. І.
з участю секретаря Кушнір Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього поступила письмова заява в якій просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився повторно.
Справа до судового розгляду призначалася два рази. Судова повістка, направлена відповідачу, повернулася з відміткою на конверті про відсутність адресата за місцем проживання.
Вказана обставина потягла застосування ч. 3 ст.76 ЦПК України, якою передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
В порядку вказаної норми процесуального права судова повістка про виклик відповідача в судове засідання на 01 червня 2016 року вручена виконавчому органу місцевого самоврядування (Іване-Пустенській сільській раді).
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
10 квітня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк відповідно до змін у Статуті, згідно з вимогами ЗУ Про акціонерні товариства нова назва ОСОБА_2 акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк та відповідачем ОСОБА_1 на підставі його заяви та умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) укладено кредитний договір № DNH4КР22030239 (далі кредитний договір), згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2041,00 грн. на строк 24 місяці з кінцевим терміном повернення 10.04.2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати з «3» по «10» число кожного місяця і позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 109,37 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією а також з інших витрат згідно Умов.
Зазначене підтверджується доданою до матеріалів справи копією заяви позичальника № DNH4КР22030239 від 10 квітня 2006 року та копією Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Рострочка» (Стандарт), з якими ознайомився та погодився відповідач ОСОБА_1 і які складають між сторонами кредитний договір.
Згідно п.4.2 договору при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.
Згідно з п.5.1, п.5.3 вищезазначеного договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу та штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ ПриватБанк виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти.
Відповідачем ОСОБА_1 не виконуються зобовязання за кредитним договором.
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначене ст.610 ЦК України.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
Так, як уже було зазначено, пунктом 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) визначено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.
Пунктом 5.3. передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.
Згідно п. 5.4.Умов, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п. п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.
Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення.
При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.
Як встановлено судом, позивач почав нараховувати пеню за порушення строків розрахунків по кредитному договорі № DNH4КР22030239 укладеного з відповідачем, з 02 червня 2006 року.
Як вбачається з судового наказу Борщівського районного суду від 03.03.2009 року та копії заяви у цивільній справі № 2-н-26/09, за заявою закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором у сумі 6767,41 грн. станом на 04.12.2008 року, яка складалася із: 1968,07 грн. заборгованість за кредитом; 2693,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1545,79 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована сума); 310,35 грн. штраф (процентна складова).
За змістом ст.ст. 256-258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, для окремих видів вимог може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік встановлюється до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідач ОСОБА_1І у судове засідання не з»явився, заперечень проти позову та заяви про застосування позовної давності не подав.
За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Конституційний суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.
На підставі ст.ст.526, 549-551, 610-612, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212,224 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 1378,00 грн. сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: