Справа № 367/6881/15-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/1783/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 53 22.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Дмитрієвої Л.Д., Матвієнко Ю.О.

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що 12 серпня 2015 року його було звільнено з посади Директора з операційних питань на підставі п.5 ст.40 КЗпПУ у зв'язку з нез'явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Зазначав, що він з'являвся на роботі на протязі чотирьох місяців і тому вважав, що були відсутні підстави для звільнення його на підставі п.5 ст.40 КЗпПУ.

У зв'язку з вищевикладеним просив скасувати наказ №417-к/тр від 12 серпня 2015 року про його звільнення, поновити його на посаді Директора з операційних питань ТОВ «Український лізинговий фонд», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 112 381 грн. 43 коп., а також стягнути з Відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 100 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з посади Директора з операційних питань на підставі п.5 ст.40 КЗпПУ у зв'язку з нез'явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, що підтверджується копією наказу про звільнення ОСОБА_2 №417-к/тр (а.с.16), копією листів непрацездатності Серії АГЧ №754856, Серії АГЧ №755142, Серії АГЧ №755623 (а.с.45-47), Серії АГЧ №715296 (а.с.23) та Серії АГТ №847554 (а.с.20).

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.5 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.

За ч.2 ст.235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно зі ст.237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так як ОСОБА_2 не з'явився на роботу внаслідок тимчасової непрацездатності протягом більш як чотирьох місяців підряд, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Виходячи із заявлених ОСОБА_2 вимог та аналізу змісту п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України суд, ухвалюючи рішення з дотриманням положень ст.ст.212, 213 ЦПК України, повинен був встановити факт саме виходу ОСОБА_2 на роботу, в результаті якого він дійсно приступив до виконання своїх службових обов'язків, а не лише факт перебування на роботі з метою, не пов'язаною з виконанням трудових функцій, який не є доказом переривання чотиримісячного строку тимчасової непрацездатності працівника і підставою для визнання незаконним звільнення за п.5 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 2009 року судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин порушення права позивача у сфері трудових відносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Дмитрієва Л.Д.

Матвієнко Ю.О.