Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Світязької сільської ради Шацького району Волинської області про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради, реєстрації права власності, визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діють ОСОБА_6, ОСОБА_7, на рішення Шацького районного суду Волинської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, Світязької сільської ради Шацького району Волинської області про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради, реєстрації права власності, визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що після смерті її батьків - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на належне їм майно, в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом є вона та її брат ОСОБА_5 Позивач зазначає, що прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном. В нотаріальному порядку спадщину не оформляла, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Зокрема, після смерті батька вона із своєю сім'єю проживала в спадковому будинку разом з відповідачем до грудня 1992 року, після чого там залишився проживати брат зі своєю сім'єю.

Восени 2012 року позивач дізналася, що її брат приватизував біля спадкового будинку земельну ділянку і на підставі рішення Світязької сільської ради Шацького району №193 від 25 жовтня 2007 року отримав свідоцтво про право власності на дане будинковолодіння.

Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, визнати незаконним та скасувати рішення Світязької сільської ради Шацького району №193 від 25 жовтня 2007 року про оформлення права власності та свідоцтво про право власності на вказаний будинок, видане на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 січня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Світязької сільської ради Шацького району від 25 жовтня 2007 року №193 про оформлення права приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5, та свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_5 на цей житловий будинок, яке зареєстроване у комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», електронний реєстраційний номер 21497943, вхідний №312 від 06 червня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частки вищевказаного житлового будинку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якого діють ОСОБА_6, ОСОБА_7, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, у 1982 році побудували житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, який належав їм на праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_9

Заповіти від імені обох спадкодавців не складалися.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, в тому числі на 1/2 частини у спірному житловому будинку.

Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли шляхом проживання у спірному будинку її чоловік ОСОБА_9 та син ОСОБА_5, які, відповідно, успадкували по 1/4 частині вказаного будинку, хоча і не оформили своїх спадкових прав.

Зазначені обставини не заперечуються жодною зі сторін у справі.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 3/4 частки у спірному житловому будинку.

Єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 були його син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4).

Також судами встановлено, що ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_9 вступила у володіння та управління спадковим майном шляхом догляду за спірним житловим будинком, а згодом - і шляхом проживання в ньому. Так, позивач здійснила поховання батька, влаштовувала після його смерті у будинку поминальні обряди. У неї знаходились і ключі від будинку. Відповідач ОСОБА_5 на момент смерті батька ОСОБА_9 перебував на строковій військовій службі у лавах збройних сил і приїжджав у короткострокову відпустку після похоронів батька.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_9, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а тому правильно визнав за нею право власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частини спірного житлового будинку (половину від належних спадкодавцю ѕ частин будинку).

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не проживала у спірному будинку впродовж шести місяців після смерті батька - ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки ст. 549 ЦК УРСР (норми якої були чинними на час відкриття спадщини) визначав факт прийняття спадщини шляхом, зокрема, вступу в управління або володіння спадковим майном, що являє собою сукупність дій щодо фактичного користування (в тому числі - зберігання) спадковим майном і не зводиться виключно до проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього.

Враховуючи викладене, правильним є також висновок судів про визнання незаконними та скасування рішення Світязької сільської ради Шацького району від 25 жовтня 2007 року №193 про оформлення права власності на житловий будинок та свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно.

При цьому, доводи касаційної скарги щодо пропущення позивачем строку позовної давності судами попередніх інстанцій правильно відхилені, оскільки відповідно до ч.1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тоді як відповідачем не наведено суду жодних беззаперечних та переконливих доказів того, що про існування рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на спадковий будинок позивачеві було достеменно відомо раніше 2012 року.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діють ОСОБА_6, ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук