Справа № 495/6680/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

03 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Шевчук Ю.В.,

за секретаря Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський заяву ТОВ «Тальміра» про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тальміра» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Тальміра» були задоволені частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора ТОВ «Тальміра». Стягнуто з ТОВ «Тальміра» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 7 робочих днів січня 2016 року на загальну суму 504, 77 гривень, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 778, 77 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 січня 2016 року по 15 лютого 2016 року у розмірі 1238, 95 гривень. Стягнуто з ТОВ «Тальміра» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00 гривень. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 7 днів січня 2016 року у розмірі 504,77 гривень.

На сьогоднішній день рішення суду повною мірою не виконане.

25.07.2016 року представник відповідача ТОВ «Тальміра» звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення яким визначити точну суму, що належить стягненню на користь ОСОБА_1 з урахуванням сплачених відповідачем під час судового розгляду справи заробітної плати за січень 2016 року та компенсації за невикористану відпустку в сумі 1278,83 гривень.

При цьому, заявник посилається на те, що під час винесення судом рішення розрахунок сум, належних до сплати ОСОБА_1, не здійснювався, тобто вирішивши питання про право, суд не визначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню. Таким чином, не враховано сплату відповідачем на користь позивача під час судового розгляду справи у суді заробітної плати за січень 2016 року та компенсації за невикористану відпустку, що підтверджене доданими до заперечень відповідача копіями документів. Також до матеріалів справи відповідачем був доданий розрахунок заробітної плати за січень 2016 року та компенсації за невикористану відпустку в сумі 1 278,83 грн., які були сплачені на користь позивача 09.03.2016 року на його картковий рахунок. Оскільки при розгляді справи у суді точна сума, яка належить стягненню з відповідача не підраховувалася, тому в резолютивній частині рішення не враховано, що позовні вимоги в частині сплати заробітної плати за січень 2016 року та компенсації за невикористану відпустку на момент винесення рішення вже виконано відповідачем, з приводу чого необхідно внести відповідні зміни до ухваленого рішення.

Сторони у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення повідомлялись належним чином.

У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи заявника, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати (ч.1 ст. 220 ЦПК України).

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Так, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В поданій заяві про ухвалення додаткового рішення заявник вказує на допущення судом порушень процесуального права під час прийняття рішення, а саме не повне дослідження поданих відповідачем матеріалів (доказів). Тобто, заявник просить суд змінити текст рішення, що суперечить приписам статті 220 ЦПК України. Такі обставини, якщо вони мали місце, можуть бути підставою для апеляційного оскарження рішення суду від 15.07.2016 року, однак не для ухвалення додаткового рішення.

Крім того, варто звернути увагу на те, що уточнені позовні вимоги позивача та заперечення відповідача з наголошенням про сплату ОСОБА_1 заробітної плати за січень 2016 року та компенсації за невикористану відпустку до винесення рішення по справі, різняться, навіть є протилежними, що свідчить про спірність цього факту, тому і було враховано та розглянуте судом під час прийняття рішення.

Таким чином, ухвалення по справі додаткового рішення з мотивів заявника, призведе до зміни самої суті рішення, висновків дослідження обставин справи та кінцевого результату. З огляду на вище наведене, суд не вбачає законних підстав для задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 220 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тальміра» про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ