справа № 198/107/16-ц
провадження № 2/0198/62/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Маслівець О.М., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юрївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Преображенівське-2000», третя особа комунальне підприємство "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно, в обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області від 01 грудня 1993 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності йому належить на праві приватної власності земельна ділянка, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Перображенка, вул. Шкільна, буд. 9.

На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, побудований в 1986 році, за який 08 січня 1993 року позивачем сплачено 10 905,00 руб. колгоспу "Зоря комунізму". В даному будинку ОСОБА_1 постійно проживає з 01 січня 1994 року по теперішній час, а також зареєстрований з 26.03.1996 року.

Однак, станом на день подання позову, право власності на вказаний будинок не зареєстровано за жодною особою. В звязку з тим, що колгосп "Зоря комунізму" реорганізовано, архівна документація була втрачена, тому в його правонаступника ТОВ "ОСОБА_2 - 2000" відсутня будь-яка документація щодо спірного будинку, надання його в користування або у власність позивачу. До того ж, відповідно до діючого законодавства прийняття в експлуатацію будинків з метою подальшого оформлення права власності на них, які збудовані до 05 серпня 1992 року, не передбачається.

За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити право власності на домоволодіння в позасудовому порядку та змушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Перображенка, вул. Шкільна, буд. 9.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району Дніппропетровської області та ТОВ «Преображенівське-2000» в судове засідання не зявились, кожен окремо, надали суду заяви, в яких просили слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, заслухавши пояснення позивача, зясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області від 01 грудня 1993 року № 1, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 вересня 2014 року (серія САЕ № 357540), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 6928351) ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0063, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Перображенка, вул. Шкільна, буд. 9 (а.с. 12, 13, 14, 20-22).

За даними ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області на зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, побудований в 1986 році, в якому згідно з книгою погосподарського обліку ф. № 1 з 01.01.1994 року по теперішній час проживає та з 23.02.1994 року зареєстрований ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 (а.с. 15, 18, 26-28).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 08 січня 1993 року позивачем за будинок сплачено 10 905,00 руб. колгоспу "Зоря комунізму" (а.с. 16).

В звязку з тим, що колгосп "Зоря комунізму" реорганізовано, архівна документація була втрачена, в його правонаступника, відповідача за позовом, ТОВ "ОСОБА_2 - 2000", відсутня будь-яка документація щодо спірного будинку, надання його в користування або у власність позивачу (а.с. 17).

На час звернення до суду право власності на домоволодіння за позивачем або будь-якою іншою особою, а також обтяження на будинок не зареєстровані, що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, довідкою КП "Павлоградське міжміське БТІ" (а.с. 20).

При вирішенні даного спору суд застосовує законодавство, яке регулювало відповідні правовідносини на момент їх виникнення, тобто на момент вселення позивача до житлового будинку, зокрема положення ЦК УРСР 1963 року, Закон України «Про власність», Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджену заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (надалі Інструкція про порядок реєстрації).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність" цього ж Кодексу не повязувала виникнення такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно тільки в межах міст і селищ, а державна реєстрація домоволодінь, що знаходились в сільській місцевості, не проводилась.

Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, виконавчі комітети місцевих рад здійснювали облік житлових будинків, розташованих в сільській місцевості, шляхом ведення погосподарських книг.

Отже, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію.

Інструкція про порядок реєстрації передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь також й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Крім того, відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 січня 19966 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільській місцевості, могли бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Таким чином, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення житлових будинків, що знаходяться у сільській місцевості та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги, а відповідні записи визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житловий будинок, запис у погосподарський книзі суд оцінює у сукупності з іншими доказами.

Зокрема, суд враховує, що починаючи з 1994 року по теперішній час позивач разом з членами родини проживає та зареєстрований в домоволодінні, за відомостями погосподарських книг являється головою господарства.

ОСОБА_1 доглядає за будинком, підтримує житло та надвірні споруди в належному технічному стані, здійснює поточні та капітальні ремонти, утримує прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує комунальні послуги, тобто в якості власника несе тягар утримання майна за змістом ст. 322 ЦК України. Протягом всього часу володіння позивача майном жодна особа ніяких вимог про визнання правочину недійсним, виселення сімї ОСОБА_1 з будинку та про повернення нерухомості не заявляла.

Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наданими в судовому засіданні.

При цьому у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки вони принесли присягу та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, а пояснення обєктивно підтверджуються та не суперечать іншим зібраним у справі доказам і матеріалам справи.

Судом також встановлено, що у позивача відсутній акт прийняття будинку 1986 року побудови в експлуатацію, однак порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва вперше на законодавчому рівні було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення". Тобто, до 05.08.1992 року взагалі не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

Отже, позивач являється власником присадибної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, що згідно з відомостями погосподарської книги та технічним паспортом, виготовленим в березні 2016 року КП "Павлоградське міжміське БТІ", збудований в 1986 році та зареєстрований за ОСОБА_1 В звязку з тим, що нормами діючого на той час законодавства не передбачалась державна реєстрація права власності на домоволодіння, розташовані в сільській місцевості, введення в експлуатацію будинків, збудованих до 05.08.1992 року, а виникнення права власності на нерухоме майно не повязувалось з їх реєстрацією, позивач з обєктивних причин не має правовстановлюючих документів на будинок.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Оскільки ОСОБА_1 доведені обставини, на які він посилається в позові, належними та допустимими доказами, останній мав законні підстави вважати нерухоме майно своєю власністю, суд доходить висновку про можливість визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Перображенка, вул. Шкільна, буд. 9. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення або визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, судом не встановлено. Отже, визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 294ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 322, 328, 392 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Преображенівське-2000», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_6 підприємство "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 85,4 кв. м, житловою площею 41,8 кв.м, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Перображенка, вул. Шкільна, буд. 9.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.Гайдар