У х в а л а

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 17 437 доларів США, а ОСОБА_2, у свою чергу, зобов'язувався повернути кредит у термін до 29 листопада 2013 року, а також сплачувати відсотки за користування ним та комісійні винагороди. У забезпечення виконання позичальником договірних зобов'язань 29 листопада 2006 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором не виконав у повному обсязі, у результаті чого утворилася заборгованість у сумі 15 141,04 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року, в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем виконані умови укладеного кредитного договору належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Скасовуючи попередню ухвалу апеляційного суду суд касаційної інстанції вказував на те, що перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку апеляційний суд не спростувавши доводів апеляційної скарги, залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Повторно переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку апеляційний суд встановив, що під час укладання кредитного договору банком була допущена помилка у визначенні розміру ануїтетного платежу.

Оскільки визначення розміру ануїтетного платежу в даному випадку є істотною умовою кредитного договору, зміна його розміру має бути погоджена сторонами у встановленому законом порядку, однак матеріали справи не містять як доказів звернення банку з таким питанням до боржника, так і додаткових угод з цього приводу.

Надіслані банком на адресу позичальника листи у період з червня 2010 року по грудень 2013 року, містять повідомлення про те, що у позичальника наявне зобов'язання зі сплаті останнього платежу, пропозицію здійснити перерахунок графіку погашення кредиту, та/або пролонгацію строку дії кредитного договору, однак вказаний розмір останнього платежу не передбачений договором, а пропозиція щодо зміни графіка платежів є безпідставною з огляду на те, що такий графік відсутній.

Отже апеляційний суд виконавши вимоги ЦПК України спростувавши доводів апеляційної скарги обґрунтовано залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова