РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12057/15-ц

пр. № 2/759/441/16

05 квітня 2016 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання квартири об*єктом права спільної сумісної власності, -

В с т а н о в и в :

31.07.2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати квартиру АДРЕСА_1 об*єктом права спільної сумісної власності його і ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., обгрунтовуючи позов тим, що з 1984р. по ІНФОРМАЦІЯ_1. проживав із ОСОБА_3 однією сім*єю без шлюбу, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 26.12.2005р., яке в цій частині набрало чинності 16.05.2006р. ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.02.1996р. мала у власності квартиру АДРЕСА_1, яку після її смерті успадкувала її сестра ОСОБА_2 і право її власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, оскільки він 21 рік проживав з ОСОБА_3 однією сім*єю без шлюбу в квартирі АДРЕСА_1, вони вкладали спільні кошти в утримання цієї квартири, проводили в ній ремонтні роботи, у зв*язку із чим вважав, що вказана квартира набула статусу об*єкта спільної сумісної власності. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 5, 23, 1262, 1264, 1268, 1269 ЦК України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і на порушення його житловий і майнових прав, а також зазначив, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки він з часу відкриття спадщини приймає участь у різних судових процесах стосовно спірної квартири.

Представник відповідачки проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність і пропуск строку позовної давності.

Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 проживали однією сім*єю без шлюбу з 1984р. по ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 34-37 - копія рішення Дніпровського районного суду м.Києва), яке в цій частині набрало законної сили 16.05.2006р. (а.с. 38 - копія рішення Апеляційного суду м.Києва).

ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.02.1996р. отримала у власність шляхом приватизації квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 33 - копія свідоцтва), де вона одна була постійно зареєстрована з 14.06.1979р. по день смерті (а.с. 33 - копія довідки), яку після її смерті успадкувала її сестра ОСОБА_2 (а.с. 44-46 - копія рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.02.2014р.), яке набрало законної сили 10.06.2014р. (а.с. 48-50 - копія ухвали Апеляційного суду м.Києва) і право її власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 51 - копія витягу з Державного реєстру).

Крім цього, в матеріалах справи є рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02.08.2007р., яким ОСОБА_1 відмовлено визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 29.02.1996р. на спірну квартиру та у визнанні права користування спірною квартирою (а.с. 41-42 - копія рішення суду), яке набрало законної сили 16.01.2008р. (а.с. 43 - копія ухвали Апеляційного суду м.Києва).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21.08.2009р. позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Головне управління юстиції у м.Києві в частині визнання квартири спільною сумісною власністю членів сім*ї, визнання права власності на ? частини квартири, залишено без розгляду (а.с. 12 - копія ухвали суду).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 15.11.2015р. ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2 про визнання частини майна спадкодавця об*єктом права спільної сумісної власності (а.с. 54 - копія рішення суду), яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23.03.2016р. залишено без змін (а.с. 55 - копія ухвали суду).

Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 ст.22 КпШС Української РСР 1969р., майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю…

У відповідності до частини 1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Однак, вказані вищи норми матеріального закону стосуються майнових прав подружжя.

При цьому, відповідно до частини 2 ст.21 СК України, проживання однією сім*єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов*язків подружжя, а тому частина 1 ст.22 КпШС Української РСР 1969р. і частини 1 ст.60 СК України не регулює спірних правовідносин.

Крім цього, ОСОБА_3 була постійно одна зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 14.06.1979р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. і сплачувала комунальні послуги за одну особу, а позивач ОСОБА_1 з 16.04.1971р. постійно є зареєстрованим в приватному будинку АДРЕСА_2, що встановлено в порядку частини 3 ст.61 ЦПК України рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02.08.2007р.

Як встановлено судом, спірна квартира АДРЕСА_1 набута у власність ОСОБА_3 шляхом приватизації.

Частина 1 ст.1 Закону України «Про приватизаційні папери» вказує про те, що приватизаційні папери - це вид державних цінних паперів, які засвідчують право власника на безоплатне одержання у процесі приватизації частки майна державних підприємств, державного житлового фонду, земельного фонду.

Приватизаційні папери можуть бути лише іменними.

У відповідності до частини 5 вказаного вище Закону, кожен громадянин України має рівне право на одержання приватизаційних паперів однакової номінальної вартості для приватизації частки майна державних підприємств, державного житлового фонду, земельного фонду.

А у відповідності до частини 1 ст.8 цього ж Закону, держава гарантує власникам приватизаційних паперів право придбання за ці папери об*єктів приватизації відповідно до законодавства України про приватизацію.

Згідно частини 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

У відповідності до частини 1 цієї ж статті, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім*ї безоплатно.

До членів сім*ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Як вказано у частини 2 ст.8 цього ж Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім*ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов*язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Частина 1 ст.64 ЖК України вказує про те, що члени сім*ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов*язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

А згідно ст.65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім*ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

На час приватизації спірної квартири ОСОБА_3 і отримання нею 29.02.1996р. Свідоцтва про право власності на житло, у спірній квартирі ОСОБА_3 була зареєстрована сама, позивач не був квартиронаймачем за спірною адресою, право на житло увесь час спільного з ОСОБА_3 проживання зберігалось за позивачем за місцем його реєстрації по АДРЕСА_2, а тому він не мав права приймати участь у приватизації спірної квартири.

В обґрунтування заявленого позову, ОСОБА_1 посилався на те, що за час спільного проживання його і ОСОБА_3 вартість спірної квартири АДРЕСА_1 значно збільшилась за рахунок спільних грошових і трудових затрат.

Так, стаття 62 СК України передбачає, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об*єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, як зазначалось вище, дана правова норма стосується подружжя, а не осіб, які проживали однією сім*єю без шлюбу, а тому не може бути застосована до спірних правовідносин.

Крім цього, будь-яких належних і допустимих доказів про істотне збільшення вартості спірної квартири за рахунок трудових чи грошових затрат ОСОБА_1, крім його особистих пояснень, суду не надано.

Також, суд враховує, що квартира, отримана у власність шляхом приватизації, не може бути об*єктом спільної сумісної власності, оскільки отримана ОСОБА_3 шляхом використання іменних житлових чеків у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Закону України «Про приватизаційні папери» та обміну їх на державну житлову площу.

Лише 11.01.2011р. в ст.61 СК України були внесені зміни стосовно того, що об*єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду…

Однак, вказане правило стосується лише офіційно зареєстрованого шлюбу.

При вирішенні даного спору, судом, також, враховується те, що на час розгляду даної справи спірна квартира перебуває у власності відповідачки ОСОБА_2 на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.02.2014р., яке є чинним до тепер.

Статті 5, 23, 1262, 1264, 1268, 1269 ЦК України, на які позивач посилається в позові, не регулюють спірних правовідносин, а тому не можуть бути правовою підставою задоволення його позову.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, а тому задоволенню не підлягають по суті.

Крім цього, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом з тривалим пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України і не надав суду, крім особистих пояснень, належних і достовірних доказів про поважність причин пропуску встановленого законом строку, але враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в позові по суті, суд даного питання не вирішує.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.22 КпШС Української РСР 1969р., ст.ст. 21, 60 62 СК України, ст.ст. 64, 65-1, 191 ЖК України, ст.ст. 1, 2, 8 Закону України «Про приватизаційні папери», ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об*єктом права спільної сумісної власності - відмовити по суті.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: