Ухвала

іменем україни

9 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 12 травня 2008 року, укладеного між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 300 000 доларів США, на умовах визначених договором, із кінцевим терміном повернення до 11 травня 2015 року. Додатковою угодою № 1 до вказаного кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту було продовжено до 11 травня 2018 року. На забезпечення виконання цього зобов'язання 12 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

У зв'язку із порушенням ОСОБА_3 з липня 2008 року строків сплати чергових платежів їй та поручителю ОСОБА_4 6 червня

2011 року було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яку відповідачі отримали відповідно 25 червня 2011 року та 17 червня

2011 року.

Відповідачі у добровільному порядку вимоги банку не виконали, допустили заборгованість, яка станом на 8 вересня 2011 року склала 338 975,16 доларів США, що еквівалентно 2 702 547,26 грн та

76 333,58 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від

29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь

ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі

338 975,16 доларів США та 76 333,58 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року в частині позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_4 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 червня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь

ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором за період з

27 квітня 2011 року по 8 вересня 2011 року в сумі 286 868, 54 доларів США та 10 059,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором за період з 9 вересня 2011 року по

16 лютого 2015 року в сумі 128 641,01 доларів США та 2 381 799,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір у розмірі 910 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 березня 2015 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що порука припинена в частині щомісячних зобов'язань по поверненню кредиту в період з липня

2008 року по 27 квітня 2011 року, які перевищують 6 місяців до звернення з позовом. Одночасно порука не є припиненою в частині зобов'язань по кредитному договору, починаючи з 27 квітня 2011 року, тому поручитель несе солідарну відповідальність разом із боржником ОСОБА_3 за період з 27 квітня 2011 року по 8 вересня 2011 року.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна.

Установлено, що 12 травня 2008 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 300 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік з кінцевим терміном повернення до 11 травня 2015 року.

Додатковою угодою № 1 до вказаного кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту було продовжено до 11 травня 2018 року.

Відповідно до п. 3.2.3 кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит у встановлений договором строк, при цьому здійснювати погашення кредиту щомісячно згідно з графіком.

На забезпечення виконання цього зобов'язання, 12 травня 2008 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору банк у випадку порушення позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого умовами договору, має право вимагати від нього дострокового повернення кредиту, сплату відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення.

У зв'язку із порушенням позичальником з липня 2008 року строків сплати чергових платежів їй та поручителю ОСОБА_4 6 червня

2011 року було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яку відповідачі отримали відповідно 25 червня 2011 року та 17 червня

2011 року (т. 1, а. с. 48-49).

Пред'являючи позов, ПАТ «Марфін Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь

ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі

338 975,16 доларів США та 76 333,58 грн.

З обставин справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року установлено, що станом на 8 вересня 2011 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором склала 338 975,16 доларів США та 76 333,58 грн. Даною ухвалою суду касаційної інстанції справа була направлена на новий розгляд в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_4, у зв'язку з неправильним застосування судом положення

ч. 4 ст. 559 ЦК України.

В іншій частині вказані судові рішення не оскаржувались, а тому не перевірялись судом касаційної інстанції.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК України належним чином не виконав ці вказівки.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення зобов'язань боржника за кредитним договором.

З обставин справи вбачаться, що банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і пункту 3.3.2 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 6 червня 2011 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Крім того, 17 лютого 2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по кредиту станом на

16 лютого 2015 року в розмірі 463 552,11 доларів США та заборгованість по пені в сумі 4 049 866,85 грн (а. с. 39 т. 3).

При новому розгляді, апеляційний суд вважав, що заява про збільшення позовних вимог підлягає частковому задоволенню, а саме за період з 9 вересня 2011 року по 16 лютого 2015 року з врахуванням того, що заборгованість за період з 27 квітня 2011 року по 8 вересня 2011 року стягнута в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вже була стягнута рішенням суду.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Вирішуючи спір, апеляційний суд на вказане уваги не звернув та не врахував, що суд касаційної інстанції скасував судові рішення лише в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 та оскільки рішення суду в частині вимог до ОСОБА_3 не було скасовано, тому суд не мав право на його перегляд.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом належним чином не виконав вказівки суду касаційної інстанції, що в силу ч. 4 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська