АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 754/14131/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1201/15
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнов Є.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

14 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_4, треті особи Реєстраційна служба Головного управління юстиції, Деснянський районний відділ міграційної служби України у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ПрокопенкоЛеся Василівна, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу в якій просив суд скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_4, треті особи - Реєстраційна служба Головного управління юстиції, Деснянський районний відділ міграційної служби України у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Василівна, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором № 65-06-И/09 від 20 липня 2006 у розмірі 2700593,12 грн., та Договором про відкриття кредитної лінії № 145-08-Ил/09 від 24.04.2008 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1606696, 50 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55,80 кв. м., житловою площею 29,10 кв. м., яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5, ОСОБА_4, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 3 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у серпні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 20 липня 2006 року між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 65-06-И/09, відповідно до умов якого останній було надано кредитні ресурси в розмірі 61000,00 доларів США, з терміном погашення до 19 липня 2021, зі сплатою за користування кредитними коштами 11,6 % річних.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати в складі щомісячного ануїтентого платежу по кредиту погашення заборгованості по кредитним ресурсам в розмірі 725,43 дол. США, згідно графіку погашення, який є невід'ємним додатком до даного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 65-06-И/09, 20 липня 2006 між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та банком був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, було передано в заставу нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 65-06-И/09, 20 липня 2006 між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 65-06-П/09, згідно якого останній, як поручитель взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору. При цьому, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Зазначив, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання, не сплачувала кредит та відсотки, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором, в зв'язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 стягнуто, солідарно, із відповідачів на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 65-06-И/09 від 20 липня 2006 в сумі 947135, 86 грн..

Також, між Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено Договір про відкриття Кредитної лінії № 145-08-И/09 від 24 квітня 2008, за яким Банк надав позичальнику кредит у сумі 25000 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 21 квітня 2023, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Іпотечний договір від 24 квітня 2008.

Відповідно до Іпотечного договору квартира АДРЕСА_1 передана Банку в наступну іпотеку, хоча вищезазначена квартира вже знаходиться в іпотеці у Іпотекодержателя - Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до Договору іпотеки.

Пунктом 4 Іпотечного договору, передбачено, що предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Договором про відкриття кредитної лінії, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, а також комісійної винагороди за Кредитним договором, неустойки за цим Договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 квітня 2010 відповідачів стягнуто на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за Договором про відкриття Кредитної лінії № 145-08-И/09 від 24 квітня 2008 в сумі 227870,85 грн. у солідарному порядку.

Станом на 19 серпня 2014 року загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем, яка встановлена судовими рішеннями, становить 1176826,71 грн.

У зв'язку із викладеним, просив суд в рахунок погашення заборгованості у розмірі 2700593,12 грн. за кредитним договором № 65-06-И/09 від 20 липня 2006, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1606696, 50 грн. за Договором про відкриття кредитної лінії № 145-08-И/09 від 24 квітня 2008, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Також просив суд виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із зазначеної вище квартири.

Як вбачається з матеріалів 20 липня 2006 року між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 65-06-И/09, відповідно до умов якого останній було надано кредитні ресурси в розмірі 61000,00 доларів США, з терміном погашення до 19 липня 2021, зі сплатою за користування кредитними коштами 11,6 % річних.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати в складі щомісячного ануїтентого платежу по кредиту погашення заборгованості по кредитним ресурсам в розмірі 725,43 дол. США, згідно графіку погашення, який є невід'ємним додатком до даного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 65-06-И/09, 20 липня 2006 між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та банком був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, було передано в заставу нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 65-06-И/09, 20 липня 2006 між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 65-06-П/09, згідно якого останній, як поручитель взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 стягнуто, солідарно, із відповідачів на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 65-06-И/09 від 20 липня 2006 в сумі 947135, 86 грн..

Також, між Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено Договір про відкриття Кредитної лінії № 145-08-И/09 від 24 квітня 2008, за яким Банк надав позичальнику кредит у сумі 25000 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 21 квітня 2023, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Іпотечний договір від 24 квітня 2008 року.

Відповідно до Іпотечного договору квартира АДРЕСА_1 передана Банку в наступну іпотеку, хоча вищезазначена квартира вже знаходиться в іпотеці у Іпотекодержателя - Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до Договору іпотеки.

Пунктом 4 Іпотечного договору, передбачено, що предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Договором про відкриття кредитної лінії, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, а також комісійної винагороди за Кредитним договором, неустойки за цим Договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 квітня 2010 року з відповідачів стягнуто на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за Договором про відкриття Кредитної лінії № 145-08-И/09 від 24 квітня 2008 в сумі 227870,85 грн. у солідарному порядку.

Судом встановлено, що рішення суду про дострокове стягнення заборгованості з відповідачів не виконані.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 19 серпня 2014 року, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачкої своїх зобов'язань, виникла заборгованість за кредитним договором № 65-06-И/09 від 20.07.2006 - 2700593,12 грн., з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 44619,49 дол. США, що еквівалентно - 577937,34 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом - 11836,40 дол. США, що еквівалентно - 153311,87 грн.; сума заборгованості за відсотками - 345,64 дол. США, що еквівалентно - 4476,93 грн.; сума простроченої заборгованості по відсотках - 31 526,32 дол. США, що еквівалентно - 408347,06 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 38578,72 грн.; сума пені - 1 517 941,20 грн.; за Договором про відкриття Кредитної лінії № 145-08-Ил/09 - 1606 696,50 грн., з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 14165,96 дол. США, що еквівалентно - 183485,67 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом - 9582,72 дол. США, що еквівалентно - 124120,91 грн.; сума заборгованості за відсотками - 200,54 дол. США, що еквівалентно - 2597,51 грн.; сума простроченої заборгованості по відсотках - 21691,15 дол. США, що еквівалентно - 280956,27 грн.; сума пені - 1 015536,14 грн.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України визначено, що у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За положенням ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1050 ЦК України, встановлено, що договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя

на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

За ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 3 ст. 109 ЖК України визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника, а згоди власника на звернення стягнення надано не було.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції повною мірою не можна.

07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку.

Вказаний Закон був застосований судом першої інстанції як підстава для відмови у задоволенні позову.

Однак, як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-57цс15 від 27.05.2015 року, поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Разом з тим колегія суддів вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний позивачем спосіб не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

За змістом Іпотечного договору від 20 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та Іпотечного договору від 24 квітня 2008року, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», сторони узгодили, що звернення стягнення на заставне майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору.

Згідно п.11 Іпотечного договору за вибором іпотекодержавтеля застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотеко держателя:

11.1 за рішенням суду.

11.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцем виключно в судовому порядку.

11.3 Згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пп.11.3.1 та 11.3.2 пункту цього договору.

11.3.1 Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

11.3.2 Продаж Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив визнати за рішенням суду право власності у спосіб, передбачений ст. 37 Закону країни «Про іпотеку».

Згідно ст. 37 Закону країни «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Саме такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016 року у справі № 6-1851цс15.

Ураховуючи, що умовами договорів іпотеки не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом визнання за іпотекодержателем права власності, колегія суддів, виходячи із принципу диспозитивності, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний позивачем спосіб.

Оскільки, позовні вимоги про виселення є похідними та вирішуються одночасно з рішенням суду про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів дійшла висновку, що вони також не підлягають задоволенню.

За наведених обставин рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_4, треті особи Реєстраційна служба Головного управління юстиції, Деснянський районний відділ міграційної служби України у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Василівна, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді