Справа № 447/2103/15 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/1523/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4; ОСОБА_5 представника ПАТ „Державний ощадний банк України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач з 12.08.1993 року працював у відповідача (з 28.06.1996 року на посаді охоронника Миколаївського відділення Ощадбанку), однак 27.07.2015 року його було звільнено з посади охоронника за п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки йому не було запропоновано вакантні посади, які були в наявності у філії Львівське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», і трудовий договір з ним було розірвано без згоди профспілкової організації. Крім того, при звільненні не було враховано його переважне право на залишення на роботі на день звільнення він був єдиним працівником з самостійним заробітком в сімї, на утриманні має четверо дітей, має більший стаж роботи, за час роботи не має стягнень, неодноразово преміювався (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 109-110).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що судом неповно було досліджено обставини щодо додержання процедури звільнення в частині запропонування йому вакантних посад, зокрема йому не було запропоновано роботу по кваліфікаційним вимогам у інших відділеннях.

Вважає, що судом не було враховано його переважне право на залишення на роботі: з урахуванням наявності на нього утриманні чотирьох дітей, його перебування у трудових відносинах з відповідачем з 12.08.1993 року, відсутність у нього стягнень та порушень трудової дисципліни тощо (а.с. 117-118).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Банку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що (зокрема) у відповідача на час звільнення з роботи позивача були відсутніми вакансії, обовязки за якими той міг виконувати.

Однак, вище наведений висновок зроблено за неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а відтак такий висновок не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів міститься розяснення про те, що, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому мається на увазі, що роботодавець зобовязаний запропонувати вивільнюваному працівникові всі наявні у юридичної особи на території України вакансії, обовязки за якими той може виконувати, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у практиці Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді цивільних справ з аналогічних правовідносин (а.с. 221-225).

В ході апеляційного провадження у справі судом апеляційної інстанції було витребувано у відповідача інформацію про наявність всіх вакантних посад у філії Львівське обласне управління АТ „Ощадбанк станом на 22.05.2015 року (день попередження позивача про його майбутнє вивільнення з 27.07.2015 року у звязку зі скороченням штатної чисельності; а.с. 28) та станом на 27.07.2015 року (день звільнення позивача з роботи; а.с. 5), згідно якої у відповідача лише у філії Львівське обласне управління АТ „Ощадбанк станом на 22.05.2015 року були вакантними наступні посади (а.с. 151-180):

- ТВБВ № 10013/039 водій (1) (а.с. 154-зворот);

- ТВБВ № 10013/0122 водій (0,5) + робітник (0,5) (а.с. 160);

- ТВБВ № 10013/0179 водій (0,5) (а.с. 164-зворот);

- ТВБВ № 10013/0242 водій (0,5) + робітник (0,5) (а.с. 170-зворот);

- ТВБВ № 10013/0276 водій (0,5) (а.с. 172-зворот),

а станом на 27.07.2015 року були вакантними наступні посади (а.с. 181-200):

- ТВБВ № 10013/02 охоронник (1) (а.с. 182);

- ТВБВ № 10013/0122 охоронник (1) + водій (0,5) + робітник (0,5) (а.с. 187);

- ТВБВ № 10013/0179 водій (0,5) (а.с. 190);

- ТВБВ № 10013/0242 водій (0,5) + робітник (0,5) (а.с. 194);

- ТВБВ № 10013/0276 водій (0,5) (а.с. 195-зворот).

Як стверджується матеріалами справи, позивач закінчив Львівський будівельний технікум по спеціальності „Будівництво та експлуатація будинків і споруд і за освітою є „технік-будівельник-технолог (а.с. 26), а також має посвідчення водія з відкритими категоріями „В і „С (а.с. 211), а відтак може працювати водієм.

В той же час, як ствердив в суді апеляційної інстанції позивач (апелянт), жодної із вище наведених вакантних посад йому відповідачем запропоновано не було. В свою чергу, будь-яких доказів на спростування цього твердження позивача відповідачем до суду подано не було.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП було проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства, а саме: позивачу не було запропоновано переведення за його згодою на іншу роботу у філії - Львівському обласному управлінні АТ „Ощадбанк за наявності вакансій, обовязки за якими той міг виконувати, а питання наявності таких вакансій у інших філіях АТ „Ощадбанк на території України відповідачем взагалі не розглядалося.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовної вимоги про поновлення позивача на роботі з якої його було звільнено з порушенням встановленого порядку.

Ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з табелів робочого часу позивача, у звязку з специфікою його роботи тривалість робочих днів була змінною (як по 8, так і по 16 годин) - з перервами між цими робочими днями, як по дві, так і по три доби (а.с. 53-55, 104-105).

З урахуванням вище наведеного, для розрахунків середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу колегія суддів вважає за можливе взяти його середній заробіток за 1 (одну) робочу годину та кількість робочих годин за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з довідки відповідача про заробітну плату позивача, його середній заробіток за 1 (одну) робочу годину за період травень-червень 2015 року складав 23 грн. 05 коп. (а.с. 216), а звільнений з роботи він був 27 липня 2015 року (а.с. 5).

А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути його середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 липня 2015 року по 06 червня 2016 року (дата ухвалення судом даного рішення) включно в сумі 40 130 грн. 05 коп. з розрахунку:

23 грн. 05 коп. / за 1 робочу годину х 1 741 робочу годину = 40 130 грн. 05 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ начальника філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» - від 27 липня 2015 року № 1432-к в частині звільнення ОСОБА_3 з посади охоронника служби банківської безпеки ТВБВ № 10013/081 (м. Миколаїв) філія Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді охоронника служби банківської безпеки ТВБВ № 10013/081 (м. Миколаїв) філія Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України на користь ОСОБА_3 його середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 липня 2015 року по 06 червня 2016 року включно в розмірі 40 130 (сорок тисяч сто тридцять) грн. 05 коп. (з урахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: