Справа № 459/923/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 травня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Кріля М.Д.

при секретарі Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в березні 2016 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області було відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до Дніпровського районного суду м. Києва про відшкодування шкоди. Вважає, що винесена суддею Сокальського районного суду Львівської області ухвала від 02.06.2014 року є завідомо неправосудною, не ґрунтується на законності, верховенстві права та вимогах закону. Вважає, що шляхом порушення норм ЦПК України йому було спричинено моральні страждання які полягають у приниженні його честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях, його було позбавлено права доступу до правосуддя. Просить стягнути з відповідача на його користь 1000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Належно повідомлений представник відповідача до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Дослідивши докази суд встановив слідуюче.

02.06.2014 року суддя Сокальського районного суду Львівської області виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва про відшкодування шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 02.06.2014 року є завідомо незаконна тому, що на підставі ст. ст. 8, 22 40, 55, 56, 124, п. 1, 4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 54, 55 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року, Рішення Конституційного Суду України № 12-рп від 03.10.2001 року ухвала не ґрунтується на законності, верховенстві права, на вимогах закону, була прийнята без дотримання вимог Конституції та Законів України і суддя Сокальського районного суду Львівської області в порушення присяги в своїй ухвалі при обґрунтуванні своїх покликань не оцінив всіх доказів і даний позов був вирішений відповідно до його внутрішнього переконання, але ґрунтувався на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності і не керуючись законом.

Крім того, в позовній заяві позивач ствердив, що статтею 56 Конституції України гарантоване право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вказав, що йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у звязку з порушенням прав, було порушено нормальні життєві звязки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності фермерського господарства, порушено нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Можливість застосування цієї норми закону виникає тоді, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, як про це зазначено в п. 4 ч. 1 ст. 23 ЦК України, полягає також і у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Особисті немайнові права фізичної особи закріплені в Книзі Другі ЦК України. Одним із таких прав фізичної особи, відповідно до ч. 1 ст. 270, ст. 297 ЦК України, є право на повагу до гідності та честі.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Крім того, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди та немайнової шкоди, Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Мотиви позову про те, що діями відповідача позивача обмежено у праві доступу до правосуддя слід відкинути як неспроможні.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що позивачем не надано доказів підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, в тому числі і на таку суму, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення може бути переглянуте Червоноградським міським судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: М. Д. Кріль