АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено.

Стягнуто в порядку регресу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 78 264,57 грн. та судовий збір в розмірі 783,00 грн., а всього стягнуто 79 047,57 грн..

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були порушенні норми процесуального та матеріального права. Зазначив, що, всупереч наявній в матеріалах справи інформації, повістки з повідомленням про розгляд справи направлялися відповідачу на неправильну адресу, а тому висновок суду про належне повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи є безпідставним. Судом не було прийнято до уваги, що цивільно-

правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах», а тому при вирішенні спору застосуванню підлягають положення ст. 22 Закону України «Про обов'язкове старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, обов'язок відшкодувати заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду покладається на страховика. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі, про що зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Зазначив також, що при ухваленні рішення судом було допущено підміну понять, та застосовано норми права, які регулюють стягнення шкоди в порядку регресу, в той час як у правовідносинах, що виникли, має місце суброгація.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування» в судове засідання не з»явився. про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року між ОСОБА_7 та Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» було укладено договір добровільного страхування автотранспорту №340286Га/13скв, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «Infiniti G 25», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

09 квітня 2014 року в місті Києві по вулиці Чорнобильській, 22, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Infiniti G 25» та автомобіля ВАЗ 21093, під керуванням ОСОБА_3.

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно звіту №1603 від 15 квітня 2014 року про проведення оцінки колісного транспортного засобу з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Infiniti G 25» в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 09 квітня 2014 року, становила 89 512 грн. 64 коп..

На виконання умов договору страхування №340286Га/13скв, ОСОБА_4 акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» було перераховано на рахунки, визначені страхувальником, страхове відшкодування в розмірі 78 264,57 грн., що підтверджується платіжним дорученням №106146 від 05 травня 2014 року.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦПК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або

юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування», в межах фактичних витрат, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, 04 серпня 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА страхування» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення виплаченої суми відшкодування збитків в розмірі 78 264,57 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування» та, стягуючи з ОСОБА_3 на користь товариства 78 264,57, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.

З досліджених судом доказів встановлено, що майнові інтереси ОСОБА_7, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «Infiniti G 25», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, були застраховані ОСОБА_4 акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» на підставі Договору добровільного страхування автотранспорту №340286Га/13скв від 24 грудня 2013 року, строком до 24 грудня 2014 року.

Пунктами 9.1, 24.2.2 договору добровільного страхування автотранспорту №340286Га/13скв передбачено, що до страхових ризиків відноситься, зокрема, будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих страхових частин чи додаткового обладнання, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 09 квітня 2014 року по вулиці Чорнобильській, 22 в м.Києві, в якій застрахований у позивач автомобіль «Infiniti G 25», під керуванням ОСОБА_7 зазнав механічних пошкоджень. Розмір відновлювального ремонту автомобіля було визначено страховиком на підставі звіту №1603 від 15 квітня 2014 року та, відповідно до страхового акту, 05 травня 2014 року ОСОБА_4 акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» було перераховано на зазначений страхувальником рахунок страхове відшкодування в розмірі 78 264,57 грн..

Так, статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Таким чином, до позивача, в межах фактично здійсненої страхової виплати, перейшло право вимоги, яке страхувальник ОСОБА_7 мав до особи, відповідальної за завдані збитки, до ОСОБА_3, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача, як з винної у ДТП особи, на користь позивача, як страхувальника, на відшкодування понесених витрат по виплаті страхового відшкодування 78 264,57 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при вирішенні спору безпідставно не було застосовано положення статті ст. 22 Закону України «Про обов'язкове старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не відмовлено у позові до ОСОБА_3 у зв'язку з непред'явленням вимог до страховика цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 - ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах», правильність висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на таке.

Правовідносини з приводу переходу до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах фактичної виплати, є суброгацією, та за своєю правовою природою передбачають лише зміну кредитора в уже наявному зобов'язанні. Обсяг прав на відшкодування в результаті зміни активного суб'єкта зобов'язання не зменшується.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, незважаючи на зміну кредитора в уже існуючому зобов'язанні по відшкодуванню шкоди, обсяг прав позивача на відшкодування понесених витрат, які перейшли до останнього в порядку ст. 993 ЦК України від потерпілого, не може бути зменшеним з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, в порушення норм процесуального права, а саме ч. 5. ст. 74 ЦПК України, направлялися відповідачу повістки на неправильну адресу, та в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення відповідача про розгляд справи судом, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3. ст. 122 ЦПК України, у разі, якщо відповідачем у позовній заяві, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Як вбачається з довідки Адресно - довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 10 серпня 2015 року, що надійшла на запит суду першої інстанції, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1

На виконання вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, процесуальні документи, адресовані ОСОБА_3, направлялися судом на вищезазначену адресу.

Відповідно до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року, які діяли станом на квітень 2013 року, рекомендовані поштові відправлення з позначкою «судова повістка» під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Зі змісту п. 106 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 вбачається, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

В матеріалах справи на аркуші 67 наявне повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що ОСОБА_3 отримав особисто судову повістку, направлену на поштову адресу відповідача: АДРЕСА_1, 31 жовтня 2015 року.

Таким чином, правових підстав вважати, що відповідач не був належним чином повідомлений про наявність відповідної справи в провадженні суду, немає. Крім того, розгляд справи у відсутності відповідача, відповідно до вимог ЦПК України, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду. До апеляційної скарги відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження доводів про неповноту дослідження доказів у зв'язку з розглядом справи у його відсутності та на спростування висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Поряд з цим, прийшовши до вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування» до ОСОБА_3 про стягнення з нього виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 78 264,57 грн., суд першої інстанції безпідставно в описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення посилається на те, що правовідносини між сторонами є регресом, які регулюються статтею 1191 ЦК України, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами є суброгацією та регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції та виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду посилання на ст.. 1191 ЦК України та що правовідносини між сторонами є регресом.

В іншій частині заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду посилання на ст.. 1191 ЦК України.

В іншій частині заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: