13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
Секретар: Грабова Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та заінтересованої особи ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, -
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Половецької О.В. та заступника начальника Пустільнік Л.П. про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Половецької О.В. та заступника начальника Пустільнік Л.П. щодо винесення та затвердження постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.03.2015 по виконанню виконавчого листа № 2-232/10 від 01.02.2000 про стягнення аліментів на дитину до досягнення повноліття з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, виданого Печерським районним судом м. Києва, та скасовано її. Зобов'язано державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ видати довідку-розрахунок про заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів по виконавчому провадженню по виконанню виконавчого листа № 2-232/10 від 01.02.2000 про стягнення аліментів на дитину до досягнення повноліття з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, виданого Печерським районним судом м. Києва, з урахуванням сплачених боржником аліментів у розмірі 21 695,26 грн.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2714/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_2
В апеляційній скарзі представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд змінити ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року та додатково зобов'язати ВДВС видати довідку- розрахунок про заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 05.08.2009 по виконавчому провадженню по виконанню виконавчого листа № 2-232/10 від 01.02.2000 про стягнення аліментів на дитину до досягнення повноліття з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, виданого Печерським районним судом м. Києва, відповідно до рішення суду від 25.12.2013 у розмірі 5 667,42 грн., в іншій частині ухвалу залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на порушення норм процесуального права, вибіркове застосування положення ст. 61 ЦПК України щодо того, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, участь у яких беруть ті самі особи.
Разом з тим, не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить суд скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року в частині часткового задоволення скарги та в цій частині постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення ОСОБА_1, представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_8, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2013 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки по сплаті аліментів встановлено, що за період з 06.02.1998 по 05.08.2009 ОСОБА_3 в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина було сплачено, а ОСОБА_1 було отримано 21 695,26 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.02.2014 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2013 залишено без змін.
Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, заборгованість відповідно до довідки-розрахунку № 943/6, затвердженої 16.03.2015, розрахована за період з 01.02.1998 по 05.08.2009, виходячи із середньомісячного заробітку по Києво-Святошинському району, довідки ТОВ «Ромгел» № 3 від 29.08.2014 та у відповідності до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», та становить 23 537,09 грн.
Аналізуючи докази, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем було правомірно взято до уваги довідку ТОВ «Ромгел» № 3 від 29.08.2014, оскільки докази чи належні відомості про її недостовірність станом на 16.03.2015 були відсутні.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що державний виконавець дійшов хибного висновку про відсутність заборгованості у ОСОБА_3, оскільки рішенням Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2013 встановлено, що ОСОБА_3 сплачено, а ОСОБА_1 було отримано 21 695,26 грн., в той час як державним виконавцем зазначено про те, що кошти сплачено в розмірі 23 737,00 грн.
Відповідно до ст. ст. 383, 387 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
Згідно ч. ч. 8, 9 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, у разі відсутності заборгованості із сплати аліментів адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, повертають постанову державного виконавця про стягнення аліментів органу державної виконавчої служби з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу утриманих сум аліментів. У разі якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, роз'яснює йому права, встановлені частиною першою статті 87 цього Закону, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення скарги ОСОБА_1, оскільки з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не вірно розраховано заборгованість.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та відповідно до обставин справи, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та заінтересованої особи ОСОБА_3 відхилити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: