Номер провадження: 22-ц/785/5231/16
Головуючий у першій інстанції Івченка В.Б
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області Державної міграційної служби України - «Про визнання наймачем житлового приміщення та зобов'язання здійснити певні дії», за апеляційною скаргою Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

05.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточнені, по якому просив визнати його наймачем житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати ГУ ДМС в Одеській області Державної міграційної служби України зареєструвати його місце проживання у вищезазначеній квартирі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що він є сином померлого ОСОБА_4 та проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3 у суміжному приміщенні квартири АДРЕСА_1. Позивач та його мати проживають в суміжному ізольованому приміщенні площею 18,6 кв.м., тобто житлова площа кімнати на одну особу складає по 9,3 кв.м., тобто, менше ніж передбачено нормою жилої площі, у зв'язку з чим потребують поліпшення житлових умов, у зв'язку з чим позивач неодноразово звертався до Приморської РА ОМР з проханням визнати його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, де проживав його батько та з проханням надати йому це приміщення, однак відповідач відповідав лише відмовами, які він вважає незаконними, необґрунтованими та протиправними, оскільки позбавляють позивача права на житло.

Позивач до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Третя особа до суду не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача та ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.

Представник відповідача до суду не з'явився, будучи сповіщеним належним чином.

Представник третьої особи ГУ ДМС в Одеській області до суду не з'явився, будучи повідомленим належним чином.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено: визнано ОСОБА_2 наймачем за раніше укладеним з ОСОБА_4 договором найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1, зобов'язано ГУ ДМС в Одеській області Державної міграційної служби України зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 у приміщенні, де проживав померлий ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1.

07.06.2016 року Приморська РА ОМР подали апеляційну скаргу на вказане заочне рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування районним судом обставин у справі, а також на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає, оскільки районним судом під час ухвалення рішення були порушенні норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що площа квартири, в якій проживає позивач із своєю матір'ю, є меншою норми забезпечення на одну особу відповідно до положень ст. 47 ЖК УРСР. Позивач є сином померлого, є користувачем суміжного приміщення та потребує поліпшення житлових умов.

З такими висновками районного суду колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі.

ОСОБА_4 за договором найму проживав та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Позивач ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_4.

Позивач та його мати - ОСОБА_3 проживають в суміжному, з вказаною квартирою, приватизованому ізольованому приміщенні площею 18,6 кв.м., житлова площа кімнати на одну особу складає по 9,3 кв.м.

ОСОБА_5 звертався неодноразово до Приморської районної адміністрації з заявою про визнання його наймачем вищезазначеної квартири, однак отримував відмову, одночасно роз'яснено можливість судового врегулювання спору.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що позивач проживає у суміжному житловому приміщенні та потребує покращення житлових умов, а тому на підставі ст. 54 ЖК УРСР задовольнив позов.

З таким висновком районного суду колегія суддів не погоджується, оскільки положення ст. 54 ЖК УРСР, відповідно до яких, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачів звільнилось неізольоване жиле приміщенні, воно надається наймачеві суміжного приміщення, поширюються на наймачів, а позивач є власником приватизованого житлового приміщення, яке є суміжним з житловим приміщенням, у якому проживав батько позивача.

Отже, положення ст. 54 ЖК УРСР до даних правовідносин застосуванню не підлягають.

Договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи наймача (ч. 1 ст. 781 ЦК України).

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно ст. 99 ЖК УРСР наймачі та тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що спірне приміщення не приватизоване та є власністю територіальної громади місця, в той час як суміжне приміщення, у якому проживає позивач є приватизованим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення суду.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області Державної міграційної служби України - «Про визнання наймачем житлового приміщення та зобов'язання здійснити певні дії» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

20.07.2016 року м. Одеса