Справа № 361/5772/15-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/2968/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року у сумі 1 699 631, 34 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 681 288,88 грн. та заборгованості за відсотками у сумі 1 018 342,46 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 01 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 38 194 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік з кінцевим терміном повернення до 01 листопада 2014 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ«Дельта банк» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.

Зазначав, що оскільки позичальник належним чином не виконав зобов»язання за договором, то заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року становить 1699 631,34грн., підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» із ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 01 листопада 2007 року № 0 (укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_2) в загальній сумі 850 991грн.81коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, незаконність і необґрунтованість судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

01 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 38 194 доларів США на строк до 01 листопада 2014 року. Цільове призначення кредиту: кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: кредит на авто.

Додатками №№ 1, 2 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу визначено графіки погашення кредиту, а саме із 01 листопада 2007 року по 01 листопада 2014 року (а.с.15).

Згідно графіку погашення кредитупозичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (пункт 1.3.4. договору).

Зобовязання відповідачем ОСОБА_2 виконувалися неналежним чином, у звязку із чим у нього утворилася заборгованість за кредитним договором.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги за кредитами та передало їх ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 94, 121)..

19 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» й ПАТ «Дельта Банк» складено Акт приймання-передачі (а.с.165).

Як видно із витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 0, позичальник ОСОБА_2, загальний розмір грошового зобовязання за кредитним договором 38 194 долари 00 центів США, фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання станом на 16 грудня 2011 року - 373 380 грн. 57 коп. (а.с. 140, 167, 170).

16 січня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» направило ОСОБА_2 повідомлення про передачу з інформацією про набуття прав вимоги за кредитним договором (а.с. 171 - 174).

Із розрахунку заборгованості за договором кредиту № НОМЕР_1 від 01 листопада 2007 року видно, що станом на 28 липня 2015 року вона складає 1 699 631 грн. 34 коп. (сума заборгованості за кредитом 30 880 доларів 26 центів США, що згідно з курсом НБУ (100 доларів США = 2206,2278 грн.) складає 681 288 грн. 88 коп.; - сума заборгованості за відсотками 46 157 доларів 63 центи США, що згідно з курсом НБУ (100 доларів США = 2206,2278 грн.) складає 1 018 342 грн. 46 коп.) (а.с.163).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Дельта Банк» пропущено загальний трирічний строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, для звернення до суду із вимогами про стягнення із відповідача заборгованості за кредитом та відсотками із 19 грудня 2011 року(Акт приймання-передачі) по 31 липня 2012 року, а тому в межах трирічного строку позовної давності з серпня 2012 року по 11 серпня 2015 року підлягає стягненню заборгованість за кредитом, яка складається із тіла кредиту та процентів за користування ним кредитом в сумі 38 572 долари 30 центів США, що становить 850 991грн.81коп.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір є обовязковим до виконання (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим у нього утворилася заборгованість за кредитним договором.

Як вбачається із матеріалів справи згідно квитанції останній платіж по погашенню кредиту ОСОБА_2 здійснив 20 жовтня 2008 року в сумі 3474,17грн. (а.с.20).

Таким чином початком перебігу строку позовної давності є несплата чергового щомісячного платежу позичальником на погашення заборгованості, а саме 10 листопада 2008 року, незважаючи на те, що право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_2 перейшло до «Дельта Банк» 19 грудня 2011 року

Оскільки із позовом в суд ПАТ «Дельта Банк» звернувся 11 серпня 2015 року, то суд вірно виходив із того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості до 10.08.2012 року і обґрунтовано стягнув заборгованість за кредитом в межах трирічного строку позовної давності за період з 10.08.2012 року по 11.08.2015 року відповідно до розрахунку заборгованості на 28.07.2015 року (а.с.163).

У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-160цс14 від 19.11.2014 року зазначено, що відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Таким чином рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на необґрунтоване, без укладення додаткової угоди із позичальником, підвищення відсоткової ставки за кредитним договором підлягають відхиленню із таких підстав.

Як вбачається із справи кредитним договором та додатковою угодою до нього від 1 листопада 2007 року сторони передбачили можливість зміни Банком в односторонньому порядку процентної ставки за договором.

Так, відповідно до п.5.2 Кредитного договору сторони погодили, що банк згідно умов пункту 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в строну збільшення у разі:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов кредитного договору;

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобовязань позичальника за договором;

в)здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ.

Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2. договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором у наступному порядку, а саме: - банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа; - такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомлені банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до договору. У разі незгоди із таким новим розміром процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки, вказаної у повідомлені банку, достроково повернути банку всю суму кредитних коштів, отриманих за договором, сплатити йому в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за договором.

Вбачається, що після укладення кредитного договору ОСОБА_2 неналежним чином виконував умови кредитного договору, а тому відповідно до п.5.2 Кредитного договору Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за договором із 13% до 15%.

Відповідачем не доведено, що такі дії Банку були вчинені після 10 січня 2009 року, коли набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Крім того, відповідач у разі незгоди із новим розміром процентної ставки повинен був достроково повернути банку всю суму кредитних коштів, отриманих за договором, сплатити йому в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за договором, чого ним зроблено не було.

Інші доводи апеляційної скарги на те, що позов не підлягає задоволенню на підставі ч.4 ст.267 ЦК України в зв»язку з пропуском строку позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими, так як суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, які регулюють строк позовної давності.

Встановлено, що ОСОБА_2 мав зобов»язання перед Банком щодо щомісячного погашення кредиту і відсотків за користування ним, які повинен був сплачувати до 10 числа кожного місяця до закінчення строку дії договору - до 01 листопада 2014 року. Останній платіж здійснив 20 жовтня 2008 року.

Так, як Банк звернувся із позовом в суд 11.08.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, суд обгрунтовано застосував наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту і відсотків за користування ним до 10.08.2012 року.

Стягнення судом заборгованості, яка складається тіла кредиту і відсотків за користування ним за період з 11.08.2012 року по 11.08.2015 року відповідно до розрахунку заборгованості на 28.07.2015 року, відповідає вимогам закону, так як на вимоги про стягнення тіла кредиту і відсотків за користування ним поширюються положення про загальний строк позовної давності в три роки, встановлений ст..257 ЦК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 19.11.2014 року у справі №6-160цс14, від 3 червня 2015 р. у справі № 6-31цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Інші доводи апеляційної скарги на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, незаконність і необґрунтованість судового рішення висновків суду не спростовують і не впливають на законність ухваленого рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: