Єдиний унікальний номер 240/261/14-ц Номер провадження 22-ц/775/277/2016
Головуючий у 1 інстанції : Куліков В.В.
Доповідач: Новікова Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: Новікової Г.В.

суддів: Біляєвої О.М., Груіцької Л.О.

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду від 16 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У 2014 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Вказував, що 11 квітня 2013 року, в період часу з 02.00 по 04.00 відповідач, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, із хуліганських спонукань, за допомогою тонкого гострого предмета попробивав шини коліс автомобілів, які стояли по вулиці Донецькій в с. Олександрівка Олександрівського району Донецької області, та пошкодив гумові покришки всіх чотирьох коліс належного йому, позивачеві, авто НОМЕР_1.

Вироком Добропільського міськрайонного суду від 27 грудня 2013 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого статтею 296 КК України.

В результаті пошкодження коліс його автомобіля він зазнав матеріальної шкоди, яка складала 1890 грн., вважав також, що неправомірними діями відповідача йому було завдано і значної моральної шкоди, яка, на його думку, складала 1000 грн.. Тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 1890грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн..

Рішенням Олександрівського районного суду від 16 травня 2014 року позов задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто в відшкодування матеріальної шкоди 1890 грн.,в відшкодування моральної шкоди 300 грн. , а всього 2190 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Зазначив, що не згоден з сумою 1890грн. матеріальної шкоди, оскільки судом під час розгляду справи не були досліджені товарні чеки, надані позивачем. На його думку, товарні чеки взагалі не можуть бути долучені до матеріалів справи в якості доказів, оскільки не мають обовязкових реквізитів, визначених в п.3.2. «Положення про форму та зміст розрахункових документів», затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000року №614. Відповідно до п.2.1. цього наказу у випадку відсутності хоча б одного з цих обовязкових реквізитів, а також сфери застосування, документ не є розрахунковим. Чеки, надані позивачем суду, є товарними, а тому не можуть бути належним доказом в цивільному проваджені.

Також, на думку ОСОБА_1, не обґрунтована та нічим не підтверджена загальна сума, визначена на копії товарного чеку б/н від 18.04.2013 року ч/п ОСОБА_3, в якій вказано : камери в кількості 4 шт., ціна за одну камеру 80грн., сума за чотири камери 320грн., монтаж 70грн. В іншому товарному чеку від 15.11.2012року, в якому вказана сума 1500грн. за шини в кількості 2шт. за ціною 750грн. кожна, не зазначені: номер, прізвище особи, що підписала цей чек та поставила на ньому печатку. Відповідач стверджував, що судом першої інстанції не звернуто увагу на той факт, що 2 шини на суму 1500грн. були придбані в листопаді 2012 року, тобто за пять місяців до кримінального правопорушення, що сталося в квітні 2013 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні результати експертизи, в якій було б зазначено в якому стані знаходились шини після кримінального правопорушення, що сталося в квітні 2013 року, та неможливість їх подальшої експлуатації.

Апелянт не згодний з сумою відшкодування моральної шкоди в розмірі 300грн. та вважає її завищеною, оскільки позивачем в суді першої інстанції не було надано доказів, які б підтверджували погіршення здоровя, спричиненого матеріальною шкодою.

23 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження. Рішенням Олександрівського районного суду від 03 грудня 2015 року судове провадження відновлено.

16 грудня 2015 року до Олександрівського районного суду Донецької області також звернувся ОСОБА_1 з заявою, в якій просив відновити втрачене судове провадження у справі та розглянути його апеляційну скаргу на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 16 травня 2014 року.

Додатковим рішенням Олександрівського районного суду від 5 лютого 2016 року викладено повний зміст відновленого рішення Олександрівського районного суду від 16 травня 2014 року.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчить отримання ними особисто телефонограми (а.с.90).

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідачем скоєно кримінальне правопорушення, в результаті якого пошкоджено майно позивача, позивачеві спричинена матеріальна та моральна шкода, що встановлено вироком суду яка підлягає відшкодуванню винною особою.

Згідно положень ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду,що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи,стосовно якої ухвалено вирок з питань,чи мали місце ці дії та чи чинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до технічного паспорту АНС151479 належить автомобіль НОМЕР_2.

Вироком Добропільського міськрайонного суду від 27 грудня 2013 року,який набрав законної сили 28.01.2014 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.. Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду з розясненням права звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, висновок суду підтверджується вироком Добропільського міськрайонного суду від 27 грудня 2013 року, який набрав законної сили і яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.. Вироком встановлено,що 11 квітня 2013 року, в період часу з 02.00 по 04.00 відповідач, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, із хуліганських спонукань, за допомогою тонкого гострого предмета попробивав шини коліс автомобілів, які стояли по вулиці Донецькій в с. Олександрівка Олександрівського району Донецької області, та пошкодив гумові покришки всіх чотирьох коліс належного ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_1, чим спричинив матеріальну шкоду на суму 1890 грн..

Посилання відповідача стосовно невизнання своєї вини у пошкодженні майна позивача безпідставні, оскільки вирок Добропільського міськрайонного суду від 27 грудня 2013 року відповідачем не оскаржувався та набрав чинності, яким і встановлена вина відповідача.

Доводи про те, що судом неправильно визначено суму матеріальної шкоди,спричиненої ОСОБА_2,оскільки не досліджувалися докази матеріальної шкоди,надані товарні чеки не можуть бути належними доказами, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами. Вироком суду від 27 грудня 2013 року встановлено,що матеріальна шкода,спричинена ОСОБА_2 діями ОСОБА_1 складає 1890 грн., зазначена сума нічим не спростовується. Надані позивачем чеки від 15.11.2012р., підтверджують придбання 2 автошин на загальну суму 1500грн.,які в послідуючому при скоєнні кримінального правопорушення були пошкоджені.

Посилання на те, що сума моральної шкоди в 300 грн. судом першої інстанції завищена,необґрунтована і незаконна, не можуть бути підставою для скасування рішення і відмови в задоволенні позову. Так як відшкодування моральної шкоди,спричиненої неправомірними діями, передбачено при наявності вини відповідача, а вина ОСОБА_1 встановлена вироком суду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з принципу розумності та достатності, фактичних доказів підтвердження моральної шкоди, врахував характер і тривалість страждань, спричинених пошкодженням майна та непридатністю автомобіля для використання, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача у звязку із цим.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим. Вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду від 16 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: