Справа № 161/4030/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/890/16 Категорія: 53 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Мудренко Л.І., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Войцешук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Автомобільна компанія "Богдан Моторс", обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.06.1975 року вона була прийнята підсобним працівником на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс". 01.07.1988 року їй було присвоєно третій розряд по професії свердлувальник. 12.01.1990 року вона, перебуваючи на робочому місці, у зв'язку з конструктивними недоліками обладнання, отримала тяжку травму пальця лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з нею під час виконання трудових обов'язків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 18.01.1990 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоров'я у вигляді травматичної ампутації 2-го пальця лівої кисті. Тривалий час знаходилась на лікуванні в Луцькій районній лікарні, але функції кисті в неї повністю не відновились.

Зазначає, що висновком міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 28.01.2011 року їй було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 % довічно. На даний час вона не може повноцінно користуватися лівою кистю, що супроводжується незручностями в повсякденному житті, веденні господарства, вона змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Отриманим трудовим каліцтвом їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які вона постійно переживає.

Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у зв'язку з отриманим 12.01.1990 року трудовим каліцтвом в розмірі 70000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.04.2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» в користь ОСОБА_3 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ушкодженням здоров'я, яке пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, їй заподіяно моральні та фізичні страждання, що обмежує її можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.06.1975 року ОСОБА_3 була прийнята підсобним працівником на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» (а.с.5-6).

12.01.1990 року вона, перебуваючи на робочому місці, у зв'язку з конструктивними недоліками обладнання, отримала тяжку травму пальця лівої кисті (а.с.3-4).

За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_3 під час виконання трудових обов'язків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 1 від 18.01.1990 року (а.с.3-4 ).

28.01.2011 року висновком міжрайонної медико-соціальної експертної комісії позивачу ОСОБА_3 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 % довічно з 12.01.1990 року (а.с.7), а тому право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Як вбачається з витягу з протоколу № 32 засідання комісії з питань вирішення спорів при відділенні виконавчої дирекції Фонду в м. Луцьку від 23.03.2011 року (а.с.8), при встановленні розміру одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності ОСОБА_3 комісія прийняла рішення не зменшувати одноразову допомогу, так як причиною нещасного випадку є конструктивні недоліки агрегатно - свердлувального верстату.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно із ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши факт порушення відповідачем законних прав позивача, а саме: права ОСОБА_3 на безпечні та нешкідливі умови праці, недодержання відповідачем вимог законодавства про охорону праці, внаслідок чого позивач втратила професійну працездатність на 10 %, у зв'язку з чим їй завдана моральна шкода, врахувавши вимоги розумності та справедливості прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, яке було чинним на момент отримання травми - 12 січня 1990 року та яким не передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Спори щодо відшкодування заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування.

Законом України від 23.02.2007 року "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", що набрав чинності з 30.03.2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Отже, з цього часу застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яке вони мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року у справі N 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

А тому суд, встановивши вину підприємства в нещасному випадку, який стався з ОСОБА_3, що підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами, правильно поклав обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» на підставі законодавства, яке було чинне на час встановлення стійкої втрати працездатності позивачу - 28.01.2011 року.

Твердження відповідача про те, що вимоги позивача до ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки саме ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» є належним відповідачем в даній справі, так як є правонаступником ДП «Луцький автомобільний завод» на якому стався нещасний випадок з позивачем під час виконання нею трудових обов'язків.

Разом з тим, слід зазначити, що ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ні КЗпП України, ні ЦК України не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру моральної шкоди.

Частиною 3 ст. 34 зазначеного Закону, яка діяла до 30.03.2007 року, визначався розмір моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, які не спричинили втрати потерпілим професійної працездатності. При цьому сума страхової виплати не могла перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з положень ст. 23 ЦК України та роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами).

Покликання відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності відповідно до норм ЦК УРСР в редакції 1963 року є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України (в редакції 2003 року), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Доводи відповідача про наявність вини позивача у настанні страхового випадку спростовуються записами в акті форми Н-1 (а.с.3-4), згідно з якими причиною нещасного випадку є конструктивні недоліки пристрою, який використовувала під час роботи позивачка, а не якісь дії останньої.

Отже наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: