_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1593/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Месропянцевій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Київська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної шкоди, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який було неодноразово уточнено та просить суд Визнати, що відповідачка ОСОБА_2 на земельної ділянці 50, ділянка №2, цільовим призначенням якої є садівництво по вул. Жовтневої революції у місті Одесі, без належного дозволу, без належного проекту здійснює самочинне будівництво обєкта нерухомості, дві стіни і три кути якого впритул примикають до розділової правої бокової і тильної меж з суміжною земельною ділянкою №48-48А, яка належить позивачу; інші дві стіни також впритул примикають до розділових меж, без додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, тобто з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права позивача як власника суміжної ділянки. Крім того, позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 № 48-48А за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованого нею обєкта нерухомості впритул до розділової правої бокової і тильної меж з суміжною земельною ділянкою, на земельної ділянці 50, ділянка № 2, призначеної для садівництва за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції, встановивши строк 2 (два) місяці. Стягнути з відповідача на свою користь витрати, повязані з оплатою експертизи в розмірі 2871,00 грн. та витрати, повязані з оплатою юридичних послуг в розмірі 3000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно двох свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.11.2014 року позивачу на праві приватної власності належить 2/5 частини домоволодіння №48-48а, що складає житловий будинок №48, земельна ділянка прощею 265 кв.м., в склад якої сходить прохід по вул. Жовтневої революції довжиною 120 м.

ОСОБА_1 стверджує, що земельна ділянка ОСОБА_2 призначена лише для садівництва, тому ОСОБА_2 повинна надати відповідний дозвіл на право забудови.

Крім того, позивач стверджує, що отримання безліч довідок за хабарі на підставі викрадених відповідачем із Держземкадастру та підроблених нею ксероксів технічної документації на імя ОСОБА_3, та підробленого нею ксероксу геопідоснови (а не правовстановлюючих документів) з різних інстанцій (які не мають повноважень на вирішення цих питань) є підставою для порушення проти ОСОБА_4JI. кримінальної справи. В обґрунтування своїх довідок відповідач не надав жодного правовстановлюючого або належним чином оформленого документу відповідної інстанції.Більш того, жодна з інстанцій в підтвердження змісту своїх довідок не зазначає, на підставі яких конкретно наявних документів вони дійшли таким висновкам. У відповідача також такі докази відсутні та немає жодного доказу про вжиті заходи з приводу змісту довідок.

Крім того, позивач зазначає, що по сусідству зі нею проживає відповідач у садовому двохповерховому будинку, розташованому на земельній ділянці, цільове призначення якої є лише садівництво, а не будівництво. Отже, відповідач використовуючи земельну ділянку за нецільовим призначенням, на теперішній час здійснює самочинне будівництво з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права позивач як власника суміжної ділянки.

Так, в наданої відповідачем топографічної зйомці 1997 року видно, що на розділової межі з ділянкою позивача немає ніякої забудови, а в зробленої в січні 2012 року сфотографовано і видно, що ОСОБА_4JI. навіть не впритул, а конкретно на розділової правої бокової і тільної межі збудувала дві стіни і три кута будинку, зовнішній доступ до яких відсутній. Інші дві стіни впритул примикають до розділової межі.

Оскільки залізобетонний фундамент розділової огорожі між ділянками сторін знаходиться на 5-10 см особисто на земельній ділянці позивача, з яким ОСОБА_4JI. зробила монолітом фундамент свого будівництва. Внаслідок цього розташований на ділянці позивача фундамент огорожі став частиною фундаменту будинку відповідачки, який будується. Однак, позивач переконаний, що така забудова не відповідає вимогам Державних будівельних норм і правил та ОСОБА_2 заборонено здійснювати будь-які будівельні роботи на її ділянці, цільовим призначенням якої є садівництво.

Позивач зазначає, що двома експертизами встановлено, що це будівництво здійснює негативний вплив на будинок позивача та земельну ділянку, що полягає в тому, що позивач фактично буде позбавлена можливості вільно і безперешкодно проходити з вулиці до будинку, що позбавить її права вільно користуватися належною їй земельною ділянкою. Допущене відповідачем істотне порушення будівельних норм і правил впливає на зручність утримання її ділянки, будинку та споруд, чим були порушені її законні права. Позивач зазначає, що самочинне будівництво сараю спричиняє їй численні незручності, а саме: вона не може користуватися своїм городом, строк дощових вод з даху вможливлює її прохід по дорозі і є загрозою її життю та здоровю, а також спричиняє для позивача матеріальну шкоду.

16.12.2016 року до суду було надано заперечення на позовну заяву від ОСОБА_2, яким відповідач просить суд відмовити ОСОБА_5 в позові до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі. Відповідач стверджує, що позовні вимоги позивача с незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні цього позову в повному обсязі, з таких підстав. По-перше, у її власності знаходився садовий будинок, та згідно з правоустановчими документами відповідачу дозволено реконструювати сарай.

По-друге, позивач заявляє, що ОСОБА_2 незаконним шляхом отримала безліч довідок з різних інстанцій, з брехливими відомостями. ОСОБА_5 не посилається на жодні обґрунтовані відомості, встановлені законодавством, а ці відомості ґрунтуються на основі її безпідставних припущеннях.

Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що сарай був збудований ще до того, як вона придбала будинок, більше того, її огорожа є вищою ніж сарай. Тому перечисленні позивачем незручності є абсурдними. Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області встановлено, що порушень вимог земельного законодавства України з боку ОСОБА_2 не виявлено, це підтверджено відповідними правоустановчими документами.

Позивач зазначає, що а ні на плані земельної ділянки відповідача, а ні на експлікації назви будівель - крім житлового будинку не зазначено ніякого сараю. Це інформація є неправдивою - наявність сараю підтверджує і наявність довідки Відкритого акціонерного товариства «Одеський верстатобудівельний завод» та експлікація земель за 1997 рік, де чітко видно плани старих споруд та хвіртка.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4JI.у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченні до позовної заяви.

Інші учасники у судове засідання не зявились, про причину неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У судовому засідання встановлено, що згідно двох свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.11.2014 року позивачу на праві приватної власності належить 2/5 частини домоволодіння №48-48а за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції. Відповідачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції., 50, ділянка №2. Зазначені земельні ділянки є суміжними та мають спільну межу.

У виїзному засіданні, яке відбулось 16.02.2016 року суддя оглянув земельні ділянки позивача та відповідача, а також огорожу, яка розділяє земельні ділянки між позивачем та відповідачем та встановив, що одноповерхове приміщення, яке належить ОСОБА_2 примикає до огорожі та не виходить за межі земельної ділянки. Судом було встановлено, що межу між земельними ділянками не порушено, одноповерхове приміщення не є самочинною будівлею та права позивача, як власника суміжної ділянки, ніяким чином не порушено.

Відповідно до п.1,2 ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п.1,2,3 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 п.1, ч.2, 3, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, обставини, на які посилається ОСОБА_1 ґрунтуються на припущеннях, а отже не можуть бути враховані судом. Таким чином, під час розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу позовних вимог.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1,4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та в позові слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 208-209 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3,5, 91, 152, 160 ЗК України, ст.ст. 16, 373-376 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Київська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Рева С. В.