Справа № 428/1664/16-ц
29 липня 2016 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, третя особа ОСОБА_3, -
Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави. В позовній заяві позивач просив вилучити автомобіль у ОСОБА_1 або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, який є предметом застави, та передати його Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації, а також звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, стягнути с ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
В обґрунтування позову позивач вказав, що ПАТ «Ідея Банк» (код 19390819) виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» (ВАТ «Плюс Банк») відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обов'язків. В тому числі, ВАТ «Плюс Банк» було правонаступником ВАТ АКБ «Прикарпаття», яке, в свою чергу, створено шляхом реорганізації ТОВ «Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття «Прикарпатлісбанк», що підтверджується змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року.
В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без своєї участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі та третя особа в судове засідання не зявилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. При цьому, відповідач ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання якого відоме суду та який знаходиться на тимчасово окупованій території, повідомлявся про день, час та місце слухання справи єдиним способом, який є обєктивно доступним для осіб на тимчасово окупованій території через оголошення на офіційній веб-сторінці суду в мережі Інтернет.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ПАТ «Ідея Банк» виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обов'язків. ПАТ «Плюс Банк» було створене шляхом перетворення ВАТ «Плюс Банк», а ВАТ «Плюс Банк» було правонаступником ВАТ АКБ «Прикарпаття», яке, в свою чергу, створено шляхом реорганізації ТОВ «Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття «Прикарпатлісбанк», що підтверджується змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року.
Параграфом 3 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобовязань за даним договором є застава транспортного засобу, вказаного у договорі, згідно із договором застави транспортного засобу.
Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді щомісячних платежів в терміни та сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком до договору.
Згідно із пунктом 1 параграфу 2 договору застави у разі невиконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором, заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами.
Згідно із пунктом 1 параграфу 3 договору застави заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених пунктом 1 параграфу 5 договору застави та/або у випадку порушення заставодавцем вимог пункту 5 параграфу 5 договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмета застави.
Відповідно до пункту 3 параграфу 3 договору застави заставодержатель має право проводити переоцінку предмету застави.
Відповідно до пунктів 1, 2 параграфу 5 договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором та/або цим договором застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем права предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.
Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку Боржників (Солідарних Боржників) Кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково, або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.
Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 31.01.2013 року підтверджується факт реєстрації застави щодо автомобіля VOLKSWAGEN POLO, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) VIN-XW8ZZZ61ZDG033997 XW8ZZZ61ZDG033997, реєстраційний № НОМЕР_1 на підставі вищенаведеного договору застави.
Отже, у заставодержателя виникло право звернути стягнення на предмет застави у звязку і порушенням заставодавцем зобовязань, передбачених кредитним договором.
Згідно із ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою, а також заставодержатель має право проводити переоцінку предмету застави.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.
Отже, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати звернення стягнення на заставлене майно в обраний ним спосіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема в спосіб продажу заставленого майна будь-якій третій особі покупцю від імені боржника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ «Ідея Банк» від імені боржника будь-якій третій особі покупцю за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, та про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 грн., є обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вищевикладеними нормами матеріального права.
Розглядаючи позовні вимоги про вилучення транспортного засобу суд виходить з того, що положеннями статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чітко передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.
Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що в рішенні суду повинні зазначатися, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації.
Зазначені вище норми свідчать про те, що право заставодержателя вилучати предмет застави в заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його в управління на період до його реалізації, передбачено положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Отже, позовна вимога про вилучення транспортного засобу підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується меморіальним ордером № 2084_34 від 22.12.2015 року про сплату судового збору у сумі 1787 грн. 99 коп. Враховуючи викладене, а також враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені судом у повному обсязі і солідарне стягнення судового збору Законом не передбачено, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в частках, які є справедливими та пропорційними заявленим вимогам до кожного відповідача з ОСОБА_2 1,5% від 50 грн., тобто 75 копійок, а з ОСОБА_1 решту суми сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, третя особа ОСОБА_3 задовольнити.
Вилучити у ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) VIN-XW8ZZZ61ZDG033997 XW8ZZZ61ZDG033997, реєстраційний № НОМЕР_1, та передати його в управління Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» (код 19390819) на період до його реалізації.
Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (код 19390819) витрати по сплаті судового збору в сумі 1787 (одна тисяча сімсот вісімдесят сім) грн. 99 коп. в таких частках: з ОСОБА_1 1787 (одна тисяча сімсот вісімдесят сім) грн. 24 коп., з ОСОБА_2 0 (нуль) грн. 75 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д. Б. Баронін