У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ШтеликС.П., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ОСОБА_5 про визнання іпотечного договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 березня 2005 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, за умовами якого він продав, а ОСОБА_5 купила будинок із розстроченням платежу, тобто відповідач повинна була протягом визначеного часу рівними частками сплатити йому вартість будинку.

25 квітня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку спірний будинок АДРЕСА_1.

Позивач також указував на те, що ОСОБА_5 не сплатила йому вартість спірного домоволодіння, у зв'язку із чим він був вимушений звернутися з позовом до суду про стягнення суми боргу і під час розгляду указаної справи ОСОБА_5 подала зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03 грудня 2009 року визнано недійсним договір від 25 березня 2005 року купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 і сторони договору повернуті у попередній стан.

Посилаючись на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, йому повернуто у власність спірний будинок та земельну ділянку, тому він є власником цього будинку з 1998 року і на час звернення до суду із позовом, а також на те, що банк у добровільному порядку відмовляється скасувати заборону відчуження об'єктів нерухомого майна, накладену згідно договору іпотеки від 25 квітня 2005 року, позивач просив суд визнати недійсним спірний договір іпотеки з виключенням з реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки ВСВ № 479874 та ВСВ № 479875 від 25 квітня 2005 року укладений між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».

В порядку застосування недійсності договору іпотеки скасовано заборону, відчуження нерухомого майна житлового будинку (домоволодіння) і земельної ділянки розташованих в АДРЕСА_1, яке було внесено в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 1919900 від 26 квітня 2005 року на підставі договору іпотеки від 25 квітня 2005 року, та вирішено внести відомості про виключення вказаного будинку і земельної ділянки (домоволодіння) із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 липня 2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що договір купівлі-продажу спірного будинку від 25 березня 2005 року було визнано недійсним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03 грудня 2009 року і оскільки указаний договір купівлі-продажу в силу положень ст. 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення, а власником будинку АДРЕСА_1 є позивач, то указаний будинок не міг бути переданий ОСОБА_5 в іпотеку банку, у зв'язку із чим позовні вимоги про визнання недійсним спірного іпотечного договору та скасування заборони відчуження указаного майна підлягають задоволенню.

Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанції правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

О.В.Закропивний