Провадження № 2/643/269/16
10.05.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Поліщук Т.В.
за участю секретаря Литвиненка М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод шляхом виселення,
Позивач звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що її сину ОСОБА_2 на праві власності згідно з договором про припинення права на аліменти належить квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1. Відповідач безпідставно зайняв вказану квартиру, на неодноразові усні вимоги звільнити квартиру ОСОБА_3 не реагує, чим створює перешкоди власнику у користуванні житловим приміщенням. Просила усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні і розпорядженні квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_2, шляхом визнання права власника на вільний доступ до вказаної квартири в будь-який час, виселити ОСОБА_3 та будь-яких інших осіб, вселених до квартири, за домовленістю з ОСОБА_3.
Позивач надала суду заяву, в якій просила позов задовольнити, ухвалити заочне рішення та розглянути справу за її відсутності.
Відповідач про час, дату і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
20.11.2014р. між ОСОБА_4 батьком та ОСОБА_2 сином укладено та нотаріально посвідчено договір про припинення права на аліменти для дитини у звязку із передачею дитині права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_3. (а.с.8-9).
Право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано в момент укладання вказаного договору, що підтверджується витягом про реєстрацію та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55244388 від 16.03.2016р.
Таким чином, ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що 28.12.2014р. мати ОСОБА_2 - позивач ОСОБА_1 - зверталась до міліції із заявою про протизаконне заволодіння невстановленими особами квартирою,коли вона прийшла із ключами встановити стан квартири з метою вселення до неї, квартира була зайнята невідомими їй особами.
Згідно з висновком ДІМ ВМ Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_5 від 30.12.2014р. в ході перевірки заяви ОСОБА_1 встановлено, що сусід з кв. №9 ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_6 11.03.2004р. заповіла йому квартиру №8.
В матеріалах справи міститься копія пояснень ОСОБА_3, який посилається на заповіт ОСОБА_6 та копія заповіту ОСОБА_6, згідно з яким остання заповіла ОСОБА_3 все своє майно, яке належатиме їй на день смерті.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).
Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Оскільки квартира, розташована за адресою АДРЕСА_3, на день смерті ОСОБА_6 їй не належала, до спадкової маси не входить, належить на праві власності неповнолітньому ОСОБА_2, матеріали справи підтверджують, що відповідач зайняв житлове приміщення самоправно. Тому позов підлягає задоволенню.
Згідно квитанції, що знаходиться у справі, позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Судові витрати суд розподіляє пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,169,197,212,214-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 334,391 ЦК, ст.109,116 ЖК УРСР України, суд-
Позов задовольнити .
Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні і розпорядженні квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_5, шляхом визнання права власника на вільний доступ до вказаної квартири в будь-який час.
Виселити ОСОБА_3 та будь-яких інших осіб, вселених до квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_5, за домовленістю з ОСОБА_3.
Стягнути з ОСОБА_3 (адреса реєстрації АДРЕСА_6) на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Поліщук Т.В.