АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4015/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Качана В.Я.

при секретарі - Перевузник І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радуга сіті», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркарго» про визнання пунктів договору недійсними, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивачка звернулась у липні 2015 року.

Зазначала, що між нею та ТОВ «Укркарго» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ «Укркарго» зобов'язалося у погоджені сторонами строки передати у власність ОСОБА_3 квартиру № 74, загальною площею 36, 6 метрів квадратних, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

26.11.2013 року, в підтвердження зобов'язань, що виникли у сторін за попереднім договором та з метою забезпечення виконання таких зобов'язань, було укладено договір про забезпечення виконання зобов'язань № 381/2/7/74, відповідно до умов якого сторонами було досягнуто домовленостей щодо порядку, розміру та строків внесення коштів ОСОБА_3 на рахунок ТОВ «Укркарго» , які після їх належної сплати будуть зараховані до платежів за основним договором купівлі-продажу квартири.

На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири та умов договору про забезпечення виконання зобов'язань № 381/2/7/74 ОСОБА_3 на рахунок ТОВ «Укркарго» , станом на 26.11.2013 року сплачено 85 951,25 грн.

В подальшому ТОВ «Укркарго» передало функції замовника будівництва ТОВ «Радуга-Сіті».

ТОВ «Радуга сіті» 15.08.2014 року направило попередження ОСОБА_3 з вимогою в строк до 25.08.2014 року сплатити заборгованість за договором про забезпечення виконання зобов'язань № 381/2/7/74.

22.09.2014 року ТОВ «Радуга-Сіті» направило позивачці лист про розірвання договору, яким заявило про односторонню відмову від зобов'язання за договором про забезпечення виконання зобов'язань № 381/2/7/74.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 звернулась до ТОВ «Радуга-Сіті» з вимогою повернути їй сплаченні нею на виконання договору про забезпечення виконання зобов'язань № 381/2/7/74 кошти в розмірі 85 951 грн. 25 коп. ЇЇ вимога була залишена без задоволення.

Виходячи з цього позивачка була змушена звернутись до суду та просила визнати недійсними положення пунктів 4.2 та 4.2.1 ОСОБА_4 про забезпечення виконання зобов"язань №381/2/7/74 від 26.11.2013 року, укладеного між позивачем та третьою особою з моменту його укладення. Стягнути з відповідача на її користь 132100 грн. 32 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона забов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом встановлено, що 26.11.2013 року між позивачкою та ТОВ «Укркарго» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири та договір про забезпечення виконання зобов'язань № 381/2/7/74.

Відповідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян вступати чи утриматися від вступу в будь-які договірні відносини, вона проявляється також у можливості наданні сторонам визначити умови такого договору. Позивачка своїм підписом підтвердила згоду з усіма умовами даного правочину і прийняла на себе зобов'язання щодо його виконання. Підтвердженням цього є оплата позивачкою коштів за договором здійснених 26.11.2013 року та 23.12.2013 року.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,що п. 4.2., 4.2.1. договору про забезпечення виконання зобов'язань № 381/2/7/74 містять несправедливі умови, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачеві.

Відповідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Так як предмет самого договору є забезпечення виконання зобов'язання, то звичайно він містить положення про такий вид забезпечення як неустойка.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договірних зв'язків та не містить імперативної норми, яка б позбавляла права на неустойку за порушення зобов'язання за договором.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. У даному випадку, у разі порушення зобов'язання до позивача застосовується неустойка 5 %, тому відсутні порушення принципу добросовісності, справедливості, отже даний пункт не є несправедливим.

Відповідно постанови ВСУ від 11.09.2013 року для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови, договору порушують принципи добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Позивачкою не доведено того, що умови даного договору порушують принципи добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, так як доводи позивача є необґрунтованими та спростовуються положеннями діючого законодавства.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту ч.1 ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Зі змісту договору №381/2/7/74 вбачається, що позивач у письмовій формі визнав та погодився і зі спірними умовами, підписавши цей договір в цілому. Також встановлено, що і тривалий час після підписання вказаного договору позивач з пропозиціями про внесення змін до окремих спірних пунктів цього договору не звертався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору №381/2/7/74 (враховуючи вищевказану дату підписання цього позову а.с.7).

Ст. 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

При підписанні договору від позивачки не надходило ніяких заяв, Таким чином позивачка погодилася з їх умовами і вони є укладеними з моменту підписання сторонами, а тому сторонами узгоджені.

Cт.217 ЦК України передбачає можливість визнання окремих пунктів правочину саме недійсними, проте при укладенні з відповідачем ОСОБА_4 №381/2/7/74 позивачу були відомі усі його умови, зокрема у сукупності з тими, які містяться у спірних пунктах. Ніяких обставин, які б свідчили про прийняття їх позивачем в безумовному порядку, не існувало (позивачем про це у позові не зазначено і ні якими доказами не доведено), і цей договір в цілому є результатом свідомого волевиявлення сторін, а отже безпідставними є посилання на порушення відповідачем вимог діючого законодавства, в тому числі положень Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, щодо наявності у спірному договорі несправедливих спірних умов, а отже не підлягає задоволенню вимога щодо визнання недійсними положення пунктів 4.2 та 4.2.1 вказаного договору про забезпечення виконання зобов"язань №381/2/7/74 від 26.11.2013 року.

Крім цього колегія суддів погоджується з висновками суду, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 132100 грн. 32 коп. не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що вказана сума дійсно була сплачена позивачем на виконання умов п.2.3.1 ОСОБА_4 про забезпечення та п.2.3.2 ОСОБА_4 про забезпечення - платежами від 26.11.2013 року в сумі 82350 грн. та від 23.12.2013 року в сумі 3601 грн. 25 коп., оскільки ця обставина відповідачем та третьою особою не заперечується та об"єктивно підтверджується відповідними квитанціями.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази розірвання (припинення дії) ОСОБА_4 про забезпечення та Попереднього договору.

Згідно ч. 2-5 ст. 651 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Враховуючи викладене та відсутність доказів щодо настання обставин, зазначених у п.4.2.1 ОСОБА_4 забезпечення, то вищевказані грошові кошти не підлягають стягненню.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: