Справа № 603/680/16-ц
Провадження №2-о/603/41/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за заявою лікаря-психіатра Монастириського РТМО ОСОБА_1

про про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку

за участі:

прокурора Петрівської І.А.

представника Монастириського РТМО лікаря-психіатра ОСОБА_1

особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку не зявився

заінтересованої особи ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Лікар-психіатр Монастириського РТМО ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з заявою про примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без його згоди чи згоди його законного представника.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що згідно одержаних відомостях стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих; завдасть значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги; наявність психічного розладу підтверджує психічний стан, а саме, агресивні дії по відношенню до оточуючих.

Також в заяві зазначає, що його припущення про наявність тяжкого психічного розладу в ОСОБА_3 ґрунтується на інформації про його поведінку, отриманої від ОСОБА_2, що подала заяву про примусову госпіталізацію її дядька ОСОБА_3, оскільки він вчиняє соціально-небезпечні дії щодо рідних та оточуючих, проте згода ОСОБА_3 про його огляд від нього отримана не була внаслідок неадекватної поведінки.

У судовому засіданні представник Монастириського РТМО, лікар-психіатр ОСОБА_1 заяву підтримав і пояснив, що відсутній документ, який посвідчує особу ОСОБА_3, також відсутня можливість забезпечити явку ОСОБА_3 у судове засідання. Окрім цього в судовому засіданні повідомив, що огляд ОСОБА_3 на даний час не проводився, його останній огляд проводився в червні липні місяці.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги представником Монастириського РТМО підтримала повністю з підстав зазначених в заяві, суду по справі пояснила, що ОСОБА_3 поводиться неадекватно, зі слів його матері знає що він її жорстоко побив і остання перебуває на лікуванні в хірургічному відділі ЦРЛ, проте сама не була очевидцем такої протиправної поведінки ОСОБА_3 Про зазначену подію орган поліції не повідомляла.

Прокурор, в судовому засіданні, заперечив щодо задоволення заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізації особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, вважає, що вона є передчасною, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, що особа, щодо якої подано заяву є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто відсутній документ, котрий ідентифікує особу, відсутні відомості про кримінальне провадження в ЄРДР щодо побиття ОСОБА_3 своєї мами.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява лікаря-психіатра до задоволення не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні зясовано, що на адресу суду надійшла заява лікаря-психіатра Монастириського РТМО ОСОБА_1 про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 до психіатричного стаціонару.

До заяви долучено консультативний висновок спеціаліста, згідно якого вбачається, що особа, відносно якої зроблена заява, на протязі тривалого часу хворів хронічним психічним захворюванням, неодноразово лікувався в ТОКПИЛ, інвалід ІІ групи, в даний час став неадекватний в поведінці, агресивний по відношенню до рідних та оточуючих.

Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено підстави для госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 282 ЦПК України, залежно від встановлених обставин, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Відтак: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї, в силу ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України.

У 2006 році Верховною Радою України прийнято Закон «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», стаття 17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути необхідним в демократичному суспільстві. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законно мети. (справа Кутцнер проти Німеччини, п.60, та рішення від 18 грудня 2008 року Савіни проти України).

Поняття приватне життя у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоровя людини, медичне втручання, (Гласс проти Сполученого Королівства від 09 березня 2004 року), вільне розпорядження своїм тілом (Крістіна Гудвін проти Сполученого Королівства від 11 липня 2006 року).

А тому, суд зауважує, що примусова психіатрична допомога безперечно є втручанням у приватне життя особи, щодо якої лікарем психіатром внесено заяву до суду, в розумінні частини першої статті 8 Конвенції, і очевидно, для здійснення втручання слід дотриматися умов, визначених частиною другою зазначеної статті Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги.

Однак, особа щодо якої подано заяву про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку примусову госпіталізацію, у судове засідання не зявився, що позбавляє суд можливості ідентифікувати особу ОСОБА_3 відносно якого лікарем-психіатром Монастириського РТМО подано до суду заяву про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару.

Аналізуючи наданні заявником докази в їх сукупності, суд зауважує, що належних та допустимих фактичних даних, які свідчать про нагальну необхідність втручання в приватне життя шляхом госпіталізації особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 до психіатричного закладу для стаціонарного лікування, заявником не доведено, оскільки відсутні докази, що особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, які б обумовлювали його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби та суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану.

Також в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт побиття ОСОБА_3 своєї матері, так як з повідомлення прокурора в судовому засіданні вбачається, що відсутні відомості про кримінальне провадження внесене до ЄРДР щодо побиття ОСОБА_3 своєї мами та з відповідною заявою в органи поліції ніхто не звертався, а як в судовому засіданні пояснила ОСОБА_2 про побиття вона знає зі слів матері ОСОБА_3

Окрім цього, заявник не надав жодних доказів перебування матері ОСОБА_3 у хірургічному відділі Монастириської ЦРЛ.

Суд також не бере до уваги консультативний висновок спеціаліста про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 в психіатричний стаціонар, складений лікарем-психіатром ОСОБА_1 23.11.2016 року так як останній складений на підставі заяви ОСОБА_2 від 23.11.2016 року щодо неадекватних дій ОСОБА_3 , щодо жорстокого побиття своєї матері, яка знаходиться на стацірнарному лікуванні в хірургічному відділі ЦРЛ, яке свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло, і за відсутності психіатричного огляду ОСОБА_3, який згідно пояснень ОСОБА_1 останній раз проводився в червні-липні 2016 року

На підставі викладеного, керуючись 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 279, 282, 294, 296 ЦПК України, ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви лікаря-психіатра Монастириського РТМО ОСОБА_1 про госпіталізацію до психіатричного закладу для стаціонарного лікування в примусовому порядку особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, без його згоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_4

Повний текст рішення виготовлений 30.11.2016 року.