Справа №480/1042/15-ц 07.07.2016 07.07.2016 07.07.2016
Справа 488/1042/15-ц
Провадження № 22ц-/784/1496/16 Головуючий у 1-й інстанції Стрєльніков Д.В.
Категорія 30 Суддя - доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

7 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю:

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року

за позовом

Донецького юридичного інституту МВС України до ОСОБА_2, третя особа УМВС України в Миколаївській області про відшкодування вартості навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року Донецький юридичний інститут Міністерства внутрішніх справ України (далі ? Донецький юридичний інститут МВС України, ДЮІ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що до 2011 року навчальний заклад раніше називався Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка (ДЮІ Луганського університету ВС). Однак, розпорядженням Кабінету міністрів України від 27 липня 2011 року ДЮІ виділено зі складу вказаного університету та віднесено до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України та є правонаступником всіх прав і обов'язків попередньої установи.

11 серпня 2009 року між ДЮІ Луганського університету ВС та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у вказаному навчальному закладі. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов'язався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком у разі відмови від подальшої служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

21 червня 2013 року ОСОБА_2 був відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження УМВС України в Миколаївській області, але 9 лютого 2015 року наказом УМВС України в Миколаївській області його звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 прослужив в органах внутрішніх справ один рік сім місяців вісімнадцять днів позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на навчання за період з 11 серпня 2009 року по 21 червня 2013 року в сумі 16 638 грн. 88 коп., з яких 9961 грн. 36 коп. грошове забезпечення; 2275 грн. 68 коп. речове забезпечення, 135 грн. 90 коп. медичне забезпечення та 4265 грн. 94 коп. витрати на оплату комунальних послуг та енергоносіїв.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року позов задоволено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про стягнення з нього лише 8414 грн. 71 коп. грошового забезпечення. На його думку, суд не врахував, що інших витрат, грошового забезпечення відповідачем не доведено належними доказами. Також, не надані ним докази на проведення витрат на інші види забезпечення. Так, речове забезпечення він здійснював за власні кошти. Також, по закінченні першого курсу він проживав у найманому житлі за межами ДЮІ і комунальними послугами та енергоносіями протягом другого - четвертого курсів навчання не користувався, а також протягом вказаного періоду йому не надавалося харчове забезпечення. Медичне забезпечення щодо нього ДЮІ також не здійснювалось. У зв'язку з чим, відповідні суми не можуть бути стягнуті в якості фактичних витрат на навчання.

Представник відповідача в письмовому повідомленні заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про міліцію» та п. 2.2. наказу МВС України від 04 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» 11 серпня 2009 року між Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка, головним управлінням МВС України в Миколаївській області ( далі - УМВС України в Миколаївській області) та відповідачем, за згодою матері останнього ОСОБА_3, було укладено договір про підготовку фахівця в Донецькому юридичному інституті Луганського державного університету внутрішніх справ (далі - договір про підготовку фахівця). Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов'язався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком у разі відмови від подальшої служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Пунктом 2.3.6 договору ОСОБА_2 зобов'язався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком у разі відмови від подальшої служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

11 серпня 2007 року відповідача зараховано на навчання у навчальний заклад.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 липня 2011 року № 727-р «Про реорганізацію мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ», Донецький юридичний інститут виділено зі складу Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка та віднесено до сфери управління МВС України. ДЮІ МВС України є правонаступником вказаного вище закладу.

ОСОБА_2 проходив службу з 21 червня 2013 року по 9 лютого 2015 року, та звільнений з органів внутрішніх справ України за п.64 «Ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України.

Встановивши, що ОСОБА_2 звільнився з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до вказаного трирічного терміну перебування на службі, суд дійшов правильного висновку про необхідність відшкодування ним фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням під час навчання у навчальному закладі.

У зв'язку з чим, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 16 638 грн. 88 коп., з яких 9961 грн. 36 коп. грошове забезпечення; 2275 грн. 68 коп. речове забезпечення, 135 грн. 90 коп. медичне забезпечення та 4265 грн. 94 коп. витрати на оплату комунальних послуг та енергоносіїв.

Сторони не оспорюють висновків суду про необхідність відшкодування позивачем витрат. Спір йдеться лише про їх розмір.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в повному обсязі.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 та Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16 липня 2007 року (далі - Порядок розрахунку витрат).

Порядок розрахунку витрат передбачає диференціацію розміру відшкодування особами вказаних витрат залежно від факту проходження або не проходження ними строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад МВС України.

Стягуючи з відповідача згадані витрати, суд виходив із розрахунків витрат на утримання ОСОБА_2, зроблених відповідачем на підставі наказів учбових закладів, в тому числі наказу ДЮІ МВС України від 20 червня 2016 року № 294, а також наявних у справі доказів часу проходження навчання, проживання в гуртожитку, довідки від 7 квітня 2016 року про грошове забезпечення (а.с. 220), даних руху коштів за картковим рахунком, відкритим на ім'я відповідача, на який надходили гроші в якості заробітної плати (грошового забезпечення).

Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам сторін та провів їх правовий аналіз.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Пунктом 2.1. Порядку розрахунку витрат встановлено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у навчальних закладах, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з пунктами 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3., 2.1.4., 2.1.6. вказаного Порядку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячного грошового забезпечення за весь період навчання. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов'язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у навчальному закладі, та вартість лікування у військових госпіталях. До спожитих курсантом навчального закладу комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал; води та водовідведення - 0,2074 куб. м; електроенергії - 2,56 кВт/г.

При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований навчальний заклад у відповідному навчальному році.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору від 11 серпня 2009 року, укладеному між сторонами, в обов'язки Виконавця (інституту) входило: забезпечення ОСОБА_2 харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

Згідно з п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, щомісячне грошове забезпечення курсанта визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Згідно довідки № 545 ОСОБА_2 з серпня 2009 року по червень 2013 року нараховано грошове забезпечення у розмірі 12412 гривень 45 коп. (а.с. 220). Вказана сума визначена без відрахування відповідних податків. Визначаючи розмір вказаного виду відшкодування, суд першої інстанції провів розрахунок за вказаним положенням, взявши до уваги розміри платежів з однаково визначеними величинами, тобто без відрахуванням податків. Сума відшкодування скала 9961 грн. 36 коп. Така сума витрат визначена й позивачем, а не 11809 грн. 36 коп., як це зазначено в апеляційній скарзі. Розрахунок відповідача не може бути взятий до уваги, оскільки зроблений без врахування вимог Порядку розрахунку витрат. Відповідач, роблячи свій розрахунок, взяв за основу розмір витрат вказаний позивачем. Однак, безпідставно склав суму виплаченого грошового утримання за 2-4 курси, а не нарахованого. Крім того, він не взяв до уваги 1027 грн. 18 коп. грошового утримання, яке підлягає відшкодуванню за перший курс навчання.

Виписка із карткового рахунку, на яку посилається відповідач та яка відображає надходження грошового утримання відповідача з жовтня 2009 року, лише підтверджує висновки суду та твердження позивача про порядок оплати ОСОБА_2 грошового утримання за серпень - та вересень 2009 року (а.с.79).

Крім того, під час навчання у ДЮІ відповідач користувався комунальними послугами, під якими слід розуміти користування опаленням, електроенергією, послугами водовідведення під час проведення навчальних занять, меблями, що розташовані в навчальних аудиторіях, та багатьма іншими послугами, на які Університет витрачає кошти з метою забезпечення навчально-виховного процесу курсантів. Розрахунок таких витрат не складається окремо з витрат на проживання відповідача в гуртожитку та відповідає вимогам п. 2.1.6. Порядку розрахунку витрат. Позивач взяв до уваги той факт, що відповідач не проживав в гуртожитку протягом навчання на 2-4 курсах. Так, розрахунок зроблено виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта на добу та з врахуванням знаходження позивача в учбовому закладі вісім годин, чого він сам не заперечував в судовому засіданні апеляційного суду. У зв'язка з чим, доводи в апеляційній скарзі про необґрунтованість відповідних нарахувань у зв'язку із не проживанням ОСОБА_2 в гуртожитку у вказаний період не можуть бути взяті до уваги.

Також, що стосується медичних послуг, то відповідач щороку проходив медичний огляд, вартість проходження якого включено до розрахунку витрат. Його посилання на те, що він не лікувався за період навчання за кошти ДЮІ МВС України не мають правового значення, оскільки витрати на такі послуги в розрахунок відшкодування не включені.

Щодо забезпечення речовим майном, то ОСОБА_2 не заперечує такого факту. Достовірних та допустимих доказів про те, що майном він забезпечувався за власні кошти ОСОБА_2 не надав. Так, ним не надано фінансових документів про сплату коштів за пошив або матеріал для одягу. Спору з боку ОСОБА_2 щодо розміру витрат та якості як вказаних послуг так й інших, до часу звільнення ОСОБА_2 зі служби не було. Він не надав доказів про те, що звертався до посадових осіб або суду з приводу невиплати йому грошового забезпечення виплаченого йому у серпні - вересні 2009 року, незабезпечення або неналежного забезпечення речовим майном, або незаконну оплату за це майно, а також неналежне надання послуг з тепло- та водозабезпечення. Всі ці обставини свідчать про недоведеність тверджень ОСОБА_2 про відсутність витрат учбового закладу на його навчання за виключенням визнаних ним.

Відсутність первинних бухгалтерських документів про витрати на навчання, сама по собі не є обставиною, яка звільняє відповідача від сплати його вартості. Так, за повідомленням представника позивача від 30 червня 2016 року, вбачається, що ДЮІ МВС України не може надати первинні бухгалтерські документи, на чому наполягав відповідач через те, що 7 липня 2014 року територію інституту, будівлі та вказані документи були незаконно захоплені озброєними особами, а розрахунок надано на підставі збережених електронних даних.

Відповідні розрахунки, як згадано, не спростовані належними доказами відповідачем, якому надавалися послуги у відповідності до договору на навчання.

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити, а рішенняМиколаївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Я. Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Царюк