АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/4849/16 Головуючий І інстанції -
Справа: № 638/5976/16-ц Хайкін В.М.
Категорія: договірні Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І., Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря Кравченко О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ХМНО Гаврилов Едуард Валентинович про визнання правочину недійсним, -

встановила:

12 квітня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3, у якому просив визнати договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсним.

25.05.2016 року, перед початком розгляду справи по суті, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернувся до районного суду із заявою про забезпечення вищезазначеного позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на об'єкт нерухомості, а саме однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року у задоволенні заяви представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову, відмовлено.

На зазначену ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції виходив з доводів, які повністю спростовуються змістом самої заяви про забезпечення позову. Суд не звернув уваги, що позивач у заяві зазначив, що предметом позову є визнання правочину недійсним, який обумовлений тим, що в результаті укладення договору купівлі-продажу передавши право власності на квартиру, позивач не отримав грошових коштів, передбачених п. 4 вказаного Договору, що є свідченням невиконання зобов'язання з боку відповідача.

Крім того, апелянт вважає, що заява про забезпечення позову обґрунтована, із зазначенням конкретних причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, та відповідає вимогам діючого законодавства.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати оскаржувану судову ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до статті 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, районний суд, з посиланням на ч.2 ст.151 ЦПК України, виходив із того, що зазначена заява не містить необхідних даних для застосування таких заходів.

Судова колегія погоджується із таким висновком районного суду.

Як свідчать матеріали справи, заява позивача не містить посилання на причини, в зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Крім того, зава не містить обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову можуть у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом вищезазначені вимоги Закону враховані та обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 312, п.4 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Т.М. Костенко

Судді:

А.І.Колтунова

Ю.А. Пономаренко