АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2-1111/2000
Провадження № 22-ц/792/2185/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю: прокурора Параскевича О.Г.,

апелянта ОСОБА_1,

представника Органу опіки та піклування ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2000 року у справі за заявою прокурора Красилівського району Хмельницької області, заінтересована особа Орган опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації, про визнання недієздатним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

10 квітня 2000 року прокурор Красилівського району Хмельницької області звернувся до суду із заявою в порядку ст. 256 ЦПК України 1963 року про визнання недієздатним ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування вимог зазначав, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку у психіатра у Красилівській ЦРЛ з 1986 року з діагнозом шизофренія параноїдної форми, є інвалідом 2 групи. Вперше захворів у 1980 році, неодноразово лікувався у психіатричних лікарнях, останній раз у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1 у серпні вересні 1997 року. По характеру захворювання ОСОБА_1 конфліктує з оточуючими, пише листи в різні інстанції, зміст яких не логічний, не послідовний, до свого стану відноситься не критично, відмовляється від профілактичного лікування. Внаслідок захворювання не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2000 року громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі, поданій 25 жовтня 2016 року (а.с.159), просить його скасувати. Вказує, що захворювання має епізодичний характер, він орієнтований в часі та власній особі. На теперішній час опіка над ним не встановлена. Рішення створює для нього незручності.

Апеляційне провадження у справі відкрито на підставі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, а саме у справі «ОСОБА_3 проти України» від 30 травня 2013 року, рішення у якій набуло статусу остаточного 30 серпня 2013 року.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і пояснив, що опіки не потребує, життєві потреби забезпечує самостійно. Захворювання носить епізодичний характер, за призначенням лікаря-психіатра приймає необхідні ліки.

Представник Органу опіки та піклування Митинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області і прокурор визнали апеляційну скаргу не обґрунтованою.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на обліку у психіатра у Красилівській ЦРЛ з 1986 року з діагнозом шизофренія параноїдної форми, є інвалідом 2 групи. Вперше захворів у 1980 році. Неодноразово лікувався: у 1986 році в Дніпропетровській психіатричній лікарні, у 1991 і 1994 роках у Чернігівській обласній психіатричній лікарні, у 1997 році у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи заяву, суд обґрунтовано виходив з того, що внаслідок психічного захворювання ОСОБА_1 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому його необхідно визнати недієздатним.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам ЦК Української РСР 1963 року і ЦПК України 1963 року закону.

Як вбачається із довідки лікаря психіатра Красилівської ЦРЛ Хмельницької області від 28 березня 2000 року ОСОБА_4 з 1986 року перебуває на обліку у психіатра з приводу шизофренії параноїдної форми. По цьому захворюванню є інвалідом ІІ групи. По характеру захворювання схильний до написання листів у різні інстанції, конфліктів з оточуючими (а.с.20).

Згідно з довідкою Красилівської ЦРЛ від 18 травня 2000 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у психіатра з 1986 року з діагнозом шизофренія, параноїдна форма, приступоподібно-прогредієнтний тип перебігу. Неодноразово лікувався у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1, у 1980 р. - у Дніпропетровській психіатричній лікарні, у 1991 р. - у Чернігівській психіатричній лікарні (а.с.10).

Під час проведення обстеження житлово-побутових умов, яке проводилося секретарем опікунської ради при Красилівській РДА та секретарем Красилівської міської ради, встановлено, що ОСОБА_1 проживає сам, у квартирі неохайно. Під час обстеження останній висловлював навязливу ідею відстрілу бродячих собак, які не дають йому спокою, недостатньо адекватно оцінював рівень свого фінансового забезпечення, скаржився на постійний шум у будинку та навколо нього, який дратує і викликає головні болі та, що його пригнічує перебування у квартирі, стіни «тиснуть» на психіку. У розмові проявлялася переоцінка своєї особистості і побоювання з приводу стану здоровя. ОСОБА_1Й у вирішенні повсякденних побутових питань проявляв непідготовленість і безпорадність (акт від 01 грудня 2000 року (а.с.37).

Із змісту протоколу судового засідання від 28 грудня 2000 року (а.с.38-39) вбачається, що у суді лікар психіатр ОСОБА_5, який знає ОСОБА_1 на протязі 15 років, підтвердив наявність у нього психічного захворювання, в силу якого останній не здатний самостійно приймати рішення і потребує опіки.

Свідок ОСОБА_6 у суді першої інстанції пояснила, що під час звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори звернула увагу на неадекватну його поведінку, про що повідомила у прокуратуру.

Представник Органу опіки та піклування Красилівської РДА у засіданні суду вважав за необхідне встановлення опіки над ОСОБА_1

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 25 від 18 жовтня 2000 року (а.с.30-32) ОСОБА_1 страждає параноїдною шизофренією, з епізодичним типом перебігу, ремісія «С». У підекспертного відмічається емоційне спрощення, порушення мислення, а саме: зісковзування, резонерство, непослідовність. Вказані вище порушення у сферах психічної діяльності по глибині та сукупності настільки вагомі, що залишали та залишають його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто його можна вважати недієздатним.

Частиною 1 ст. 16 ЦК Української РСР передбачено, що громадянин, який внаслідок душевної хвороби або недоумства не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнаний судом недієздатним в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом Української РСР, і над ним встановлюється опіка.

Справа про визнання громадянина недієздатним внаслідок психічної хвороби або недоумства може бути розпочата за заявою членів його сім'ї, профспілок та інших громадських організацій, прокурора, органів опіки і піклування, психіатричного лікувального закладу (ч.1 ст.256 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що заява про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним подається до суду за місцем проживання цього громадянина.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України в заяві про визнання громадянина недієздатним повинні бути викладені обставини, що свідчать про психічну хворобу або недоумство, внаслідок чого особа не може розуміти значення своїх дій або керувати ними.

На підставі ч. 1 ст. 258 ЦПК України суддя в порядку підготовки справи до розгляду при наявності достатніх даних про психічну хворобу або недоумство громадянина призначає для визначення його психічного стану судово-психіатричну експертизу.

В силу ч. 1 ст. 259 ЦПК України справи про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним суд розглядає з обов'язковою участю представників органів опіки та піклування.

Отже, справа розглянута повноважним судом, у встановленому ЦПК України 1963 року порядку.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б впливали на законність судового рішення і спростовували висновок суду.

ОСОБА_1 письмово та у засіданні апеляційного суду розяснювалося право на заявлення клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи.

Таким правом він не скористався і від проходження експертизи відмовився.

Апелянту розяснено також підстави скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності відповідно до ч. 4 ст. 241 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2000 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ОСОБА_7

Суддя/підпис/ОСОБА_8

Суддя /підпис/ОСОБА_9

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

________________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_10 Справа № 22-ц/792/2185/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія № 63