Справа № 303/1031/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Джуга С.Д., Кеміня М.П.

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом.

Позов мотивовано тим, відповідно до кредитного договору № МКН0GA00000150 від 12 липня 2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5000 дол.США з кінцевим терміном повернення до 09.07.10р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки. ОСОБА_2 свої зобовязання не виконала, тому станом на 30.01.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 4 521,38 дол.США, з яких: 2 757,66 дол.США заборгованість за кредитом, 468,11 дол.США заборгованість по процентах за користування кредитом, 120,00 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом, 1 175,61 дол.США пеня. Позивач просив стягнути 4521,38 дол.США, що за курсом НБУ становить 73020,29 грн. та судові витрати.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 14 липня 2015 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення боргу із ОСОБА_3 закрито у звязку із його смертю.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено.

ОСОБА_2 не погодилась з цим рішенням, поставила питання про його скасування направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновкам суду обставинам справи, порушенням судом норм процесуального права.

В попередньому судовому засіданні апелянтка та її представник надали пояснення, які вважали необхідними, апеляційну скаргу підтримали. В останнє судове засідання апелянтка не явилась, просила відкласти розгляд справи на 35 днів та надала довідку про амбулаторне лікування. Однак з врахуванням того, що перерва по справі була оголошена після вияснення всіх обставин справи з метою урегулювання спору між сторонами позасудовим порядком, однак відповідачка жодних дій для цього не здійснила, що підтвердила представник позивача, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи у її відсутності.

Представник позивача вважала, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає та пояснила, що відповідачка після першого судового засідання в банк для вирішення цього питання не приходила.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги: представник позивача не приймав участь в судовому засіданні, позивачем не було здійснено перерахунок заборгованості у звязку із постановленням судом першої інстанції ухвали від 16 вересня 2015 року; додаткова угода до договору іпотеки підроблена.

Наполягання апелянта про участь іншого представника позивача не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, яким врегульовано дане питання: відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи у справах окремого провадження можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Позивачем по справі визначено його представника, що підтверджено відповідною довіреністю. На а.с.171 знаходиться заява цього представника позивача про розгляд справи у його відсутності. Тому розгляд справи у його відсутності не порушує права останнього.

Стосовно доводу апеляції про підроблення додаткової угоди до договору іпотеки слід зазначити, що по даній справі не вирішується питання про стягнення на предмет іпотеки і тому цей довід є безпідставним.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 12 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МКН0GA00000150 (далі кредитний договір), за умовами якого остання отримала кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 5 000,00 дол.США на споживчі цілі та 230,00 дол.США на оплату страхових платежів, на строк до 09 липня 2010 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, та комісії одноразово в момент видачі кредиту в розмірі 2 % від суми кредиту.

15 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору (а.с. 17-18), якою суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди, зменшено на розмір пені - 1 055,96 дол.США.

Змінено строк повернення кредиту до 08 лютого 2018 року. Викладено п.1.1. кредитного договору в іншій редакції та зазначено, що розмір кредиту 7 357,43 дол.США, з яких 5 000,00 дол.США на споживчі цілі, 391,90 дол.США на сплату страхових платежів; плата відсотків за користування кредитом 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином не виконувала свій обовязок по поверненню кредиту, в результаті чого станом на 30.01.2015 р. заборгованість становила 4 521,38 дол. США,що підтверджено розрахунком заборгованості. Саме цим розрахунком позивач і доводить наявність вказаної суми заборгованості.

Довід відповідача про необхідність здійснення перерахунку заборгованості позивачем у звязку з постановленням Мукачівським міськрайонним судом ухвали від 16 вересня 2015 року на увагу не заслуговує з огляду на те, що зазначеною ухвалою було виправлено описку в резолютивній частині рішення цього ж суду від 26 листопада 2009 року: замість суми боргу в 740788,99 грн. вказана сума в 18952,29 грн. Вказаним же рішенням в рахунок погашення зазначеного боргу було звернута стягнення на предмет іпотеки, будинок відповідача, який до теперішнього часу не реалізовано. Тому борг по даному кредитному договору з урахуванням його погашення становить суму позову.

Інших доводів, які б стосуватись суті спору, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Тому суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Разом з цим, відповідно до правових позиці, висловлених ВСУ у справах 6-190 цс 15,6 1680 цс 15 зазначено, що у випадку правомірного надання кредиту в іноземній валюті, стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом можливе у валюті кредиту. Ці правові позиці відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для врахування і тому суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу в частині комісії та пені, визначивши такі в національній валюті.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості змінити, виклавши резолютивну частину рішення в частині стягнення комісії за користування кредитом та пені наступних чином.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKH0GA00000150 від 12.07.2006 року та додатковою угодою до кредитного договору від 15.02.2012 р. 1938 грн. заборгованість по комісії, 18986 грн. 10 коп. заборгованості по пені.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :