Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Анласт» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування - 300 000 доларів США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном дії до 27 липня 2018 року, погашення заборгованості повинно було відбуватися щомісячними платежами. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Анласт» (далі - ТОВ «Анласт») було укладено іпотечний договір. Крім того, 28 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, ТОВ «Анласт» було укладено два окремих договори поруки, відповідно до яких поручителі поручилися перед кредитором боржника за виконання останнім своїх кредитних зобов'язань. Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, у нього утворилась заборгованість перед банком у розмірі 153 312,17 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 1 520 519,40 грн. та складається із: заборгованості за кредитом - 134 910,72 доларів США (згідно курсу НБУ - 1 338 017,54 грн.), заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15 653,98 доларів США (згідно курсу НБУ - 155 253,03 грн.); пені - 11 027,68 грн., комісії - 1 653,56 доларів США (згідно курсу НБУ - 16 221,16 грн.).

Враховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути солідарно з відповідачів вказану вище заборгованість.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що преюдиціальним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2015 року встановлено факт неукладення між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 кредитного договору від 28 липня 2008 року та договору від 27 грудня 2013 року № 3 про внесення змін до нього.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судами встановлено, що 28 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно з п. 1.1.1. кредитного договору, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо транш, а у сукупності транші, зі сплатою 14 % річних за кредитом та комісії, у розмірі та у порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку № 1 до цього договору, який є невід'ємною складовою частиною цього договору, з досягненням максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом у сумі 300 000 доларів США з повним завантаженням впродовж шести місяців з дати підписання даного договору.

За змістом п. 1.1.2. кредитного договору, повернення кредиту буде здійснюватися рівними частинами, періодично до 05 числа кожного місяця в сумі 2 631,28 доларів США, починаючи з 05 лютого 2009 року та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 27 липня 2018 року на умовах, визначених цим договором. При цьому, у разі, якщо день повернення кредиту (траншу кредиту) припадає на неробочий день кредитора, то днем повернення кредиту вважається попередній робочий день кредитора.

Згідно з п. 1.4. кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з майновим поручителем ТОВ «Анласт» іпотечний договір від 28 липня 2008 року (п. 1.4.1.); з поручителем ОСОБА_4 - договір фінансової поруки від 28 липня 2008 року (п. 1.4.2.); з поручителем ТОВ «Анласт» - договір фінансової поруки від 28 липня 2008 року (п. 1.4.3.)

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний повертати кредитору в повному обсязі кредит у строки, встановлені в пунктах 1.1.2., 3.3.14. цього договору (п. 3.3.5.); сплачувати кредитору проценти та комісії у строки, встановлені в пунктах 2.4., 2.5. цього договору (п. 3.3.6.); сплачувати кредитору неустойку (пеню, штраф) у строк (п. 3.3.7.)

28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4, з ТОВ «Анласт» було укладено окремі договори фінансової поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 28 липня 2008 року, а саме: щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-467цс15, від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, від 18 листопада 2015 року № 6-1737цс15, від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15, від 02 березня 2016 року № 6-224цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи позовні вимоги банку, які виникли з окремих договорів: про відкриття кредитної лінії та поруки, і можуть бути самостійними й окремими предметами позову, апеляційний суд зазначених вимог закону не врахував, безпідставно розглянув спір, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянув його разом із вимогами, які вирішуються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Анласт» про стягнення заборгованості підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув уваги, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору від 28 липня 2008 року та договору від 27 грудня 2013 року № 3 про внесення змін до нього недійсними (а. с. 153 - 155).

Також апеляційний суд залишив поза увагою, що вказаним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2015 року не встановлено обставини про визнання неукладеним договору від 28 липня 2008 року, лише здійснено посилання на поняття неукладеного договору, яке викладено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, а тому це рішення не може бути преюдиціальним у розумінні ст. 61 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, обґрунтовуючи свої вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк» вказувало, що позичальник сплачував кошти за кредитним договором до 2013 року, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 20 - 23, 76 - 84), не заперечував факту отримання коштів у кредит, крім того, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань боржника були укладені іпотечний договір та договори поруки.

Проте вказані обставини апеляційний суд залишив поза увагою та не спростував належними та допустимими доказами.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, належним чином не перевірив та не дав оцінки доводом позивача та запереченням відповідача, отже, не вирішив спір по суті у цій частині.

За таких обставин ухвалене апеляційним судом рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 340, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Анласт» про стягнення заборгованості скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

Т.О. Писана

І.М. Фаловська