У х в а л а

іменем україни

2 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору, за касаційною скаргою Гринь Костянтина Андрійовича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», на рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявленого позову, позивач послався на те, що між ним та відповідачем 4 квітня 2006 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за кредитним договором від 4 квітня 2006 року за період часу з 23 вересня 2012 року по 23 вересня 2015 рік у загальному розмірі 8 313 грн 99 коп.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору від 4 квітня 2006 року у зв'язку з істотним порушенням умов договору, оскільки банк не ознайомив її з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою, тарифами банку, що позбавило її можливість усвідомити належний спосіб виконання своїх зобов'язань.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по відсотках за кредитним договором від 4 квітня 2006 року у загальному розмірі 8 313 грн 99 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року в частині задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» скасовано, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

Гринь К.А., який діє в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на платіжній карті (поле MONTH).

Судами встановлено, що банком відповідачу видано платіжну картку із строком дії до липня 2008 року року.

Строк її дії, у визначеному правилами користування платіжною карткою порядку, продовжений не був.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що право на стягнення заборгованості виникло у банка з часу закінчення дії платіжної картки та що з цього часу починається перебіг строку позовної давності. Позов до суду подано після його спливу, доказів про те, що цей строк пропущено з поважних причин не надано.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х а л и л а:

Касаційну скаргу Гринь Костянтина Андрійовича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Дем'яносов І.К. Парінова