печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Обухівського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Київської області, Державної казначейської служби України про стягнення коштів у відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Управління Пенсійного Фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області про стягнення коштів у відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 вересня 2010 року ОСОБА_1 сплатив на користь Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з відчуження автомобіля в сумі 2 647 грн. 50 коп. У грудні 2011 року позивач дізнався про безпідставну сплату вказаних коштів, у зв'язку з чим звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області з вимогою повернути сплачені кошти. Відповідач відмовив позивачу у поверненні збору, у зв'язку з чим постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2а-850/12/1070 таку відмову відповідача визнано протиправною та стягнуто з відповідача Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області на користь позивача кошти у розмірі 2 647 грн. 50 коп. З урахуванням наведеного позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на його користь 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу неповернення відповідачем безпідставно стягнутих грошових коштів та 49 грн. 41 коп. у відшкодування майнової шкоди, що складається з 10 грн., сплачених позивачем на рахунок ПАТ «Промінвестбанк» за витребування в останнього меморіального ордеру №1р1/273 від 13.09.2010 (квитанція №5 від 29.12.2011), оскільки оригінал квитанції про сплату збору був вилучений під час реєстрації автомобіля в органах Державтоінспекції, та 24 грн. 14 коп. та 15 грн. 27 коп. на рахунок ПАТ «Промінвестбанк» за послуги банку щодо перерахунку вказаного збору на рахунок Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області (квитанції №22 та №23 від 11.09.2010).

Під час судового розгляду справи судом залучено як співвідповідача Державну казначейську службу України (а.с. 150) та уточнено найменування відповідача Управління Пенсійного Фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області на Обухівське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Київської області (ухвала суду від 8 червня 2016 року, занесена до журналу судового засідання).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представники відповідачів до судового засідання не з'явились. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Представник відповідача Управління Пенсійного Фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області (Обухівського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Київської області) надав суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с. 129, 139, 143, 148)

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області надав суду письмові заперечення (а.с. 31, 113-116), відповідно до яких на органи Державної казначейської служби України не покладено законодавством обов'язок щодо відшкодування шкоди.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 13 вересня 2010 року позивач ОСОБА_1 сплатив на користь Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області (зараз - Управління Пенсійного Фонду України в м. Обухові та Обухівському районі Київської області) збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з відчуження автомобіля в сумі 2 647 грн. 50 коп.

У грудні 2011 року позивач дізнався про безпідставну сплату вказаних коштів, у зв'язку з чим звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області з вимогою повернути сплачені кошти.

Відповідач відмовив позивачу у повернення збору, у зв'язку з чим постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2а-850/12/1070, яка вступила в законну силу 09.10.2013 таку відмову відповідача визнано протиправною та стягнуто з відповідача Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області на користь позивач ОСОБА_1 кошти у розмірі 2 647 грн. 50 коп. (а.с. 3-4, 29-31).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органу державної влади завдано моральну шкоду громадянинові лише за наявності вини державного органу.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 вказаної Постанови).

Разом з тим, під час судового розгляду справи позивачем не доведено, що неправомірні дії відповідача Обухівського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Київської області щодо безпідставного стягнення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з відчуження автомобіля та відмови у його повернення завдали позивачу душевних страждань.

З урахуванням наведеного, відсутності факту заподіяння позивачеві моральних страждань, що є однією із складових відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2а-850/12/1070 стягнуто з відповідача Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області на користь позивач ОСОБА_1 кошти у розмірі 2 647 грн. 50 коп., позивачем не доведено факт завдання йому будь-якої шкоди (майнової та моральної), то суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 49 грн. 41 коп. у відшкодування майнової шкоди.

При цьому, доводи позивача про те, що підлягають стягненню на його користь витрати пов'язані з оплатою на рахунок ПАТ «Промінвестбанк» послуг банку на суму 24 грн. 14 коп. та 15 грн. 27 коп. щодо перерахунку збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з відчуження автомобіля на рахунок Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області (квитанції № 22 та № 23 від 11 вересня 2010 року) (а.с. 5) є безпідставними, оскільки вказані кошти сплачені позивачем 11 вересня 2010 року з призначенням платежу «прийом переказу коштів фізичних осіб на інші банки», що у часі було раніше, ніж сплата ним збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з відчуження автомобіля, що мала місце 13 вересня 2010 року, про що зазначено позивачем у позовній заяві та в постанові суду.

Що стосується стягнення у відшкодування майнової шкоди 10 грн., сплачених позивачем на рахунок ПАТ «Промінвестбанк» за витребування в останнього меморіального ордеру № 1р1/273 від 13.09.2010 (квитанція №5 від 29.12.2011) (а.с. 5), оскільки оригінал квитанції про сплату збору був вилучений під час реєстрації автомобіля в органах Державтоінспекції, то вказані витрати позивача не є збитками в розумінні положень ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивачем не доведені позовні вимоги, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яке постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Тобто Державна казначейська служба України тільки виконує зобов'язання держави в деліктних правовідносинах.

Тому, доводи представника відповідача, що Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області не є належним відповідачем у справі є безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1173, 1168, 1192, 22 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Обухівського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Київської області, Державної казначейської служби України про стягнення коштів у відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин