У Х В А Л А

26 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про перегляд Верховним Судом України ухвали Київського районного суду м. Полтави від 2 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 8 травня 2015 року заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК імені Ілліча») на користь ОСОБА_4 - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року в розмірі 8 тис. 36 грн 60 коп.; 500 грн. на відшкодування моральної шкоди; зобов'язано ПАТ «ММК імені Ілліча» при виконанні судового рішення утримати з нарахованого ОСОБА_4 середнього заробітку в розмірі 8 тис. 36 грн 60 коп. податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі; стягнуто з ПАТ «ММК імені Ілліча» в дохід держави судовий збір у сумі 487 грн 20 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «ММК імені Ілліча» відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ПАТ «ММК імені Ілліча» порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав, - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 117 Кодексу законів про працю України (далі - КзпП України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ПАТ «ММК імені Ілліча» посилається на ухвали Верховного Суду України від 29 червня 2006 року (№ 6-26969кс04 та 6-75кс05), 8 червня 2011 року (6-11339св09), ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року (№ 6-2203св05), 18 листопада 2015 року (6-16763св15) та на постанову Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд з висновками якого погодився й суд касаційної інстанцій виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем порушено право позивача на своєчасний розрахунок при звільненні в строки, передбачені статтею <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_11_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>116 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_11_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Після ухвалення 16 жовтня 2014 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області рішення про суму заборгованості позивачу з заробітної плати, спір щодо належних позивачу від відповідача сум був відсутній

Разом з тим у справах, ухвали Верховного Суду України від 29 червня 2006 року (№ 6-26969кс04 та 6-75кс05), 8 червня 2011 року (6-11339св09), ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року (№ 6-2203св05), 18 листопада 2015 року (6-16763св15), які надані заявником як приклади неоднакового застосування норм матеріального права, суд касаційної інстанції дійшов протилежних висновків за аналогічних обставин.

Однак, Верховний Суд України вже неодноразово вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію, зокрема в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-114цс13, від 27 березня 2013 року у справі № 6-15цс13, від 16 січня 2012 року у справі № 6-54цс11, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39цс11, від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60цс11, міститься висновок про те, що передбачений частиною 1 статті <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_11_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_11_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1> обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_11_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Можливість зменшення судом таких сум може мати місце лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати коштів при звільненні працівника та часткового задоволенням вимог працівника про стягнення заборгованості із заробітної плати. Зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з істотністю суми заборгованості порівняно із середнім заробітком позивача не ґрунтується на вимогах закону.

Невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_11_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_11_12/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2014 року справа № 6-159цс13).

Цьому правовому висновку відповідають судові рішення, про перегляд яких подано заяву.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не є судовим рішеннями, на яке слід посилатися на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України.

Під постановою Верховного Суду України, на яку можливо посилатися в контексті пункту 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, слід розуміти судове рішення, ухвалене в конкретній справі, яке містить висновок щодо застосування норм матеріального права, а постанова Пленуму Верховного Суду України такою не є.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження у вищезазначеній справі.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук