Cправа № 127/2-н-448/09
Провадження № 4-с/127/174/16
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С,

при секретарі Малику О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №5056494 при примусовому виконанні судового наказу №2-448/09 виданого 15 квітня 2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» звернулося до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №5056494 при примусовому виконанні судового наказу №2-448/09 виданого 15 квітня 2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором.

Скарга мотивована тим, що в провадженні Центрального ВДВС Вінницького МУЮ знаходилося виконавче провадження ВП №50564943 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 16038,82 доларів США, що еквівалентно станом на 07.04.2009р. 123498,91 грн. та судових витрат в сумі 632,49 грн., відповідно до судового наказу №2-н-448/09 виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 15.04.2009р.

15 червня 2016 року, відповідно до платіжного доручення №6881 від 30.05.2016р., в погашення боргу за судовим наказом №2-н-448/09 стягувачу від Центрального ВДВС м. Вінниці надійшло 124131,40 грн., з яких 123498,91 грн. борг та 632,49 грн. судові витрати. Банком було здійснено зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №2568-ФО/КЛ від 19.12.2007р. в сумі 4971,22 доларів США, що станом на 15.06.2016р. (24,97 грн. за 1 долар) склало 124131,40 грн. Залишок заборгованості по судовому наказу склав 11067,60 доларів США.

4 липня 2016 року представником Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» ОСОБА_3 у Центральному ВДВС м. Вінниці отримано постанову головного державного виконавця Вишаря А.Ю. про закінчення виконавчого провадження від 31 травня 2016 року, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто повного виконання судового наказу.

Скаржник вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 31 травня 2016 року винесена з порушенням чинного законодавства та є такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до судового наказу від 15.04.2009р. з боржника стягнуто 16038,82 доларів США, що в еквіваленті станом на 07.04.2009р. становило 123498,91 грн. боргу. Перераховані стягувачу кошти в погашення заборгованості лише частково погасили борг за судовим наказом і не стягнутий залишок склав 11067,60 доларів США.

Враховуючи наведені обставини ПАТ «БМ Банк» звернулося до суду з даною скаргою, в якій просило:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ОСОБА_1 по закінченню виконавчого провадження №50564943 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 16038,82 доларів США, що еквівалентно станом на 07.04.2009р. 123498,91 грн. та судові витрати в сумі 632,49 грн., відповідно до судового наказу №2-н-448/09 виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 15 квітня 2009 року;

- скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ОСОБА_1 Юрійовича ВП №50564943 від 31.05.2016р. про закінчення виконавчого провадження з виконання судового наказу №2-448/09 виданого 15 квітня 2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 16038,82 доларів США.

Повноважний представник скаржника в судове засідання не зявилася, надавши заяву, в якій зазначила, що вимоги скарги підтримує, просить її задовольнити та розглянути скаргу без її участі. (а.с. 43 матеріали скарги)

Боржник в судове засідання не зявився, однак до суду надійшло заперечення представника боржника ОСОБА_4, в якому остання з вимогами скарги не погодилася, просила у задоволенні скарги відмовити з посиланням на те, що виконавче провадження відкрито про стягнення з ОСОБА_2 коштів в розмірі 124131,40 грн., постанова про відкриття виконавчого провадження не оскаржувалася. Крім того, на думку представника боржника, дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження відповідають вимогам законодавства, оскільки в судовому наказі від 15.04.2009р. вказано не лише заборгованість за кредитним договором в доларах США, а й еквівалент в національній валюті, гривні, що підлягає стягненню. (а.с. 33-35 матеріали скарги)

Державний виконавець в судове засідання не зявився, надавши заяву про перенесення розгляду скарги у звязку з його відпусткою. (а.с. 31 матеріали скарги)

Дослідивши матеріали скарги суд дійшов висновку, що клопотання державного про перенесення розгляду скарги є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки жодних доказів на підтвердження своєї відпустки до заяви державним виконавцем не надано.

Крім того, слід зазначити, що в судове засідання 25.07.2016р. державний виконавець не зявився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду скарги та не повідомивши причини неявки. В судове засідання 02.08.2016р. державний виконавець не зявився повторно, ігноруючи вимоги суду щодо надання матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відкладення чи оголошення перерви в розгляді скарги здійснюється в межах визначеного законом строку розгляду скарги.

Поряд з цим, згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, оскільки державний виконавець повідомлений належним чином про час та місце розгляду скарги, однак до суду повторно не зявився не надавши доказів поважності причин неявки до суду, а також беручи до уваги те, що в матеріалах справи достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд скарги без участі державного виконавця за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи Ленінського районного суду м. Вінниці №2-448/09, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 грудня 2007 року ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту №2568-ФО/КЛ, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в розмірі 10000 доларів США. (а.с. 10, 11 матеріали цивільної справи)

15 квітня 2009року Ленінським районним судом м. Вінниці по справі №2-н-448/09 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №2568-ФО/КЛ від 19.12.2007р. в сумі 16038,82 доларів США, що в еквіваленті станом на 07.04.2009р. за курсом НБУ становить 123498,91 грн., а також судовий збір в розмірі 617,49 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. (а.с. 20 матеріали цивільної справи)

Зі вказаного судового наказу вбачається, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 отримано на поточний рахунок кредитні кошти в розмірі 14284,32 доларів США. Своє зобовязання щодо повернення кредитних коштів ОСОБА_2 не виконує, внаслідок чого станом на 08.04.2009р. виникла заборгованість в розмірі 16038 доларів США 82 центи, яка складається з 14284,34 доларів США заборгованості за отриманим кредитом, 1652,70 доларів США відсотки за користування кредитом, 101,80 доларів США прострочені відсотки.

Зазначений судовий наказ неодноразово перебував на примусовому виконанні у Вишенському відділі ДВС (повертався стягувачу без виконання, повторно предявлявся до виконання, тощо). (а.с. 8, 9 матеріали скарги)

Як вбачається з платіжного доручення №6881 від 30.05.2016р., Центральним відділом ДВС м. Вінниці перераховано АТ «БМ «Банк» 124131,40 грн., з призначенням платежу «перерахування боргу по в/п з ОСОБА_2 ПІН НОМЕР_1 на користь АТ «БМ Банк» з/р ДВ №36 від 30.05.2016р. (а.с. 4 матеріали скарги)

Зазначені кошти в сумі 124131,40 грн. були зараховані банком на погашення заборгованості за кредитним договором №2568-ФО/КЛ від 19.12.2007р. в сумі 4971,22 доларів США, що станом на 15.06.2016р. складало 124131,40 грн.

30.05.2016р., головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця ОСОБА_1 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2 100,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій. (а.с. 7 матеріали скарги)

31.05.2016р., на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця ОСОБА_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №2-н-448/09, виданого 15.04.2009р. Ленінським районним судом м. Вінниці. (а.с. 2 матеріали скарги)

Зокрема з вказаної постанови вбачається, що згідно розпорядження виконавця від 30.05.2016р. стягнутий борг у розмірі 124131,40 грн., виконавчий збір у розмірі 12413,14 грн. та витрати 100 грн. перераховано у повному обсязі.

Визначаючись щодо правомірності вимог скарги суд виходить з того, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 6 цього Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (ст. 11 Закону №606-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент видачі судового наказу) судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Виходячи із положень пункту 3 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент видачі судового наказу) судовий наказ являється окремим судовим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений главою 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (частини перша та друга статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»).

В ході виконавчого провадження державний виконавець, на свій розсуд, може звертати стягнення як на кошти боржника у гривнях, так і в іноземній валюті.

Згідно із частиною третьою статті 53 цього Закону в разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахуванню стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частиною першою та другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

У пункті 13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що органи державної виконавчої служби мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів на їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Порядок примусового списання коштів в іноземній валюті регулюється постановою НБУ «Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» від 28 липня 2008 року № 216 (далі Положення від 28 липня 2008 року № 216).

Пунктами 5.1, 5.2 цього Положення передбачено, що платіжна вимога на списання оформляється, приймається, надсилається для виконання до уповноваженого банку, виконується, повертається та відкликається відповідно до порядку, визначеного нормативно - правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових рахунків у національній валюті в Україні, з урахуванням особливостей, викладених у цьому Положенні. Платіжна вимога на списання подається органом державної виконавчої служби безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника (така платіжна вимога обовязково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу державного казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби, та відбиток штампа уповноваженого банку або органу державного казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби), або через уповноважений банк чи орган державного казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби.

Уповноважений банк виконує платіжну вимогу на списання коштів у визначеному в ній виді іноземної валюти (з конвертацією в інший вид іноземної валюти, визначений у призначенні платежу) або платіжну вимогу на списання національної валюти для купівлі за її рахунок відповідного виду іноземної валюти (визначений у призначенні платежу), у якій обовязково зазначено: номер рахунку клієнта-боржника, коррахунку банку-боржника (в іноземній або національній валюті), з якого здійснюватиметься списання; номер рахунку в іноземній валюті органу державної виконавчої служби; сума та назва національної/іноземної валюти, що підлягає списанню для купівлі/конвертації. У призначенні платежу зазначається, що іноземна валюта, як списується, підлягає конвертації на міжбанківському валютному ринку України в іншу іноземну валюту (її назва) або те, що за національну валюту, що списується, купується іноземна валюта (її назва) з посиланням на статтю 53 Закону України «Про виконавче провадження» та назва, номер (якщо він є) і дата видачі виконавчого документа (пункт 5.4 Положення).

Таким чином у разі виявлення коштів боржника в фінансовій установі у гривнях державний виконавець дає доручення цій фінансовій установі про купівлю відповідної іноземної валюти. За відсутності у цієї установи права на купівлю валюти державний виконавець зобовязує її перерахувати стягнуту суму у гривнях до фінансової установи, яка має таке право.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 26.02.2016р. яка в силу статті 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при вирішенні аналогічних справ.

З матеріалів справи, а саме із заперечень боржника на скаргу, вбачається що погашення заборгованості боржником здійснювалось шляхом внесення 136644,54 грн. на рахунок ДВС, а не шляхом виявлення державним виконавцем коштів боржника в фінансовій установі.

Разом з тим, слід зазначити, що жодним актом чинного законодавства не передбачено встановлення державному виконавцю особливого порядку перерахування іноземної валюти у гривню, окрім звичайного математичного перерахування із використанням офіційного курсу валют Національного банку України.

Із змісту норм статей 99, 192 Конституції України, статті 533 ЦК України вбачається, що гривня як національна валюта України є універсальним платіжним засобом. Положення законодавства не містять заборони на вираження грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання в іноземній валюті в гривню за офіційним курсом НБУ.

Виходячи з наведеного та норм статей 1, 36 Закону України «Про Національний банк України» щодо встановлення Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземних валют, якими врегульовано питання використання іноземної валюти та переведення її в гривню як національну валюту України, слід дійти до висновку, що у разі пред'явлення до виконання виконавчого документу із зазначенням у ньому про стягнення грошової суми в іноземній валюті, державний виконавець не має перешкод для визначення суми боргу у національній валюті шляхом переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день проведення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як зазначено вище, 15.04.2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці по справі №2-н-448/09 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором №2568-ФО/КЛ від 19.12.2007р. в сумі 16038,82 доларів США, що в еквіваленті станом на 07.04.2009р. за курсом НБУ становить 123498,91 грн., а також судового збору у розмірі 617,49 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн.

Отже, вказаним судовим наказом стягнуто з боржника на користь стягувача заборгованість за кредитним договором №2568-ФО/КЛ від 19.12.2007р. в іноземній валюті, а саме 16038,82 доларів США. При цьому, судом також зазначено еквівалент такої заборгованості в національній валюті станом на 07.04.2009р. за курсом НБУ 123498,91 грн.

Таким чином, при визначенні заборгованості боржника та відповідно встановлення наявності чи відсутності підстав для закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен виходити з розміру заборгованості зазначеній у виконавчому документів саме в іноземній валюті.

Сума стягнутої з ОСОБА_2, згідно з судовим наказом від 19.04.2019р., заборгованості на корить АТ «БМ Банк» становить 16038,82 доларів США.

Однак, 124131,40 грн., які ОСОБА_2 перерахував відділу ДВС, а відділу ДВС перерахував АТ «БМ Банк» в рахунок погашення боргу, станом на момент перерахування коштів стягувачу (30.05.2016р.) за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 4971,22 доларів США (124131,40/25,14=4971,22).

Таким чином, боржником заборгованість за судовим наказом №2-н-448/09 від 15.04.2009р. погашена не в повному обсязі, а відтак підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Посилання ж боржника на те, що згідно з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2016р. виконавче провадження відкрито про стягнення з боржника коштів в розмірі 124131,40 грн. судом не приймається до уваги, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження не може змінювати зміст виконавчого документу, в даному випадку судового наказу.

Відповідно до статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що посилання скаржника у скарзі на неправомірні дії та рішення державного виконавця знайшли своє підтвердження при розгляді скарги, висновки скаржника щодо порушення його прав є обгрунтованими, а тому скаргу слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 11, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 14, 378, 383 387, 360-7 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ОСОБА_1 щодо закінчення виконавчого провадження №50564943 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 16038,82 доларів США, що еквівалентно станом на 07.04.2009р. 123498,91 грн. та судових витрат в сумі 632,49 грн., відповідно до судового наказу №2-н-448/09 виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 15 квітня 2009 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ОСОБА_1 Юрійовича ВП №50564943 від 31.05.2016р. про закінчення виконавчого провадження з виконання судового наказу №2-448/09 виданого 15 квітня 2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 16038,82 доларів США, що еквівалентно станом на 07.04.2009р. 123498,91 грн. та судових витрат в сумі 632,49 грн.,

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана сторонами протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: