Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4720/15-ц Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М.
Категорія 25 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Оранта-Життя»

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 березня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Оранта-Життя» про стягнення викупної суми, пені, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних та моральної шкоди,

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Після уточнення позовних вимог просив стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ОСОБА_4 -Життя» (надалі ПАТ СК «Оранта-Життя») на його користь за договором добровільного страхування життя №1000086 від 01.10.2006 року викупну суму 3278,03 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.01.2016 року еквівалентно 79 918,37 грн.; втрати від інфляції в сумі 1665,23 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.01.2016 року еквівалентно 40 598,30 грн.; пеню за несвоєчасну виплату страхової суми в розмірі 1 484,95 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.01.2016 року еквівалентно 36 203, 08 грн.; завдані збитки за невиконання договору в розмірі 900 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ станом на 19.01.2016 року 21 942, 00 грн.; на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначав, що 01.10.2006 року між ним та Закритим акціонерними товариством Страхова компанія «Оранта-Життя» (правонаступник ПАТ СК «Оранта-Життя») на підставі заяви про страхування життя №С 100547 від 11.09.2006 року, було укладено Договір страхування життя за програмою «Страховий бонус», що засвідчується Полісом страхування життя №1000086. Строк дії договору страхування становить 20 років, валюта страхування визначена сторонами долар США. Проте, в подальшому ним був придбаний дачний будинок у ОСОБА_5 та не вистачало для купівлі нерухомості 3500 доларів США. У звязку з цим він вирішив розірвати договір страхування життя та отримати від страхової компанії належну йому викупну суму. У вересні 2014 року він звернувся до відповідача із заявою про дострокове припинення договору, яка була прийнята до розгляду 23.09.2014 року і закінчення 30-денного терміну припадало на 23.10.2014 року. Відповідач неодноразово повідомляв його про складну економічну ситуацію в Україні, а також про те, що ніби-то вживає заходи для виплати йому вказаної викупної суми. Разом з тим кошти не повертав. 09.07.2015 року він змушений був позичити 3000 доларів США (в еквіваленті 65 100,00 грн.) у ОСОБА_4 з умовою сплати за користування цими коштами 5% щомісячно від загальної суми, тобто 150 долларів США. Відповідач з ним до теперішнього часу не розрахувався, внаслідок чого з липня по грудень 2015 року він поніс збитки у розмірі 900 доларів США. Неправомірними, на думку позивача діями відповідача йому заподіяно також і моральну шкоду.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09.03.2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Оранта-Життя» () на користь ОСОБА_3 (іден. номер НОМЕР_1) викупну суму 3278,03 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ станом на 09.03.2016 року 86 858,29 грн. Цим же рішенням стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ОСОБА_4 -Життя» на користь ОСОБА_3 3% річних - 184 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ станом на 09.03.2016 року 4 875,47 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови у стягненні з ПАТ СК «Оранта-Життя» на його користь збитків у сумі 900 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ станом на 09.03.2016 року 23 847,30 грн. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки наданим доказам, а саме, що невиплата йому викупної суми з 23.10.2014 року фактично призвела до неможливості повернути ОСОБА_5 у визначений у розписці строк до 21.07.2015 року 3500 доларів США боргу за придбаний будинок. Вказана обставина змусила його позичати кошти у ОСОБА_4 та укласти з ним договір позики від 09.07.2015 року на 3000 доларів США, з умовою щомісячної сплати позикодавцю 5% (150,00 доларів США) від суми позики.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ СК «Оранта-Життя», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення в даній справі в частині стягнення 3% річних у сумі 4875,47 грн. На думку апелянта, при задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не врахував та в не в повній мірі дослідив умови договору страхування життя, терміни виплати викупної суми, що призвело до незаконного та помилкового ухвалення рішення в цій частині вимог.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви про страхування життя №С 100547 від 11.09.2006 року між Закритим акціонерними товариством Страхова компанія «Оранта-Життя» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування життя за програмою «Страховий бонус», що підтверджується страховим полісом №1000086 від 01.10.2006 року (а.с.5).

Вигодонабувачами за цим договором є ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, строк його дії становить 20 років, валюта страхування долар США, страхова сума 10 830,71 доларів США, період сплати страхових платежів - 20 років, страхові платежі сплачуються щопівроку (а.с.6).

За час дії договору позивачем внесено страхових внесків на суму 4 160,00 доларів США (а.с.71-78).

Із змісту письмового повідомлення від 20.11.2014 року, адресованого відповідачем позивачеві, вбачається, що СК «Оранта-Життя» 23.09.2014 року прийняла до розгляду заяву ОСОБА_3 про розірвання поліса страхування життя. Відповідач зазначав, що розрахована викупна сума складає 3278,03 доларів США, однак, враховуючи складну економічну ситуацію фінансової системи України, частиною якої є і страхова компанія, провести виплату неможливо. Для прискорення розрахунків з довгострокових договорів компанією проводяться консультації з акціонерами (а.с.7).

Тобто, відповідачем визнано право позивача на дострокове розірвання договору страхування та на повернення викупної суми. Рішення суду в цій частині вимог жодною із сторін не оскаржується.

Крім того, вирішуючи спір та стягуючи на користь позивача 3% річних від викупної суми, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що статтею 526 ЦК встановлені загальні умови виконання зобовязань та закріплено основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.979 ЦК за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договору, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 997 ЦК передбачено, що договір страхування припиняється у випадку, встановлених договором та законом.

Згідно зі ст.28 Закону України „Про страхування дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК.

В даному випадку позивачем дотримано вимоги закону та попереджено страховика про розірвання договору страхування, у звязку з чим у Страхової компанії виникло зобовязання повернути викупну суму.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Згідно з ч.6 ст.11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно із частиною другою ст.625 ЦК в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За наведених обставин суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача 3% річних від неповернутої викупної суми.

Рішення суду в цій частині вимог відповідає вимогам закону.

Правильним по суті є також рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови в позові про стягнення збитків.

Так, виходячи із загальних засад права, договір особистого страхування укладається з метою захисту майнового інтересу у разі настання певної події, яка обумовлена умовами цього договору (здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку за ризиками, визначеними договором страхування), а не з метою отримання викупної суми чи повернення страхових внесків.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають саме із договору страхування.

Із змісту ч.1 ст.611 ЦПК випливає, що такі правові наслідки як відшкодування збитків настають у результаті порушення зобовязань, які встановлюються договором.

В даному випадку заподіяння збитків позивач повязує із несвоєчасним поверненням йому викупної суми, внаслідок чого він не повернув борг за іншими цивільно-правовими угодами: договором купівлі-продажу та позики. Разом з тим, договором страхування не визначено конкретний строк повернення такої суми. Крім того, особисті зобовязання, про невиконання яких зазначає позивач, не повязані із спірними правовідносинами та виникли із інших правочинів, які не повязані із договором страхування. Зазначеним договором не передбачена умова щодо відшкодування збитків.

У звязку з цим відсутні підстави для встановлення факту заподіяння збитків позивачеві внаслідок неправомірних дій відповідача та про наявність причинно-наслідкового звязку між настанням несприятливих для позивача обставин із діями відповідача.

Рішення суду в цій частині вимог по суті є правильним. Тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів. Проте, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Оранта-Життя» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: