Провадження № 22-ц/780/2189/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 51 05.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2016 року у справі за позовом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання її сина ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір'ю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. 02.09.2015 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, за ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо її малолітнього сина ОСОБА_2, стягнути з відповідача аліменти.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття на рахунок ОСОБА_2, відкритий у відповідному відділенні банку.

Рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність зміни її ставлення до виховання малолітньої дитини.

Покладено на Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі у зв'язку з порушення норм матеріального та процесуального права позивач просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати і позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено що ОСОБА_3 є матір'ю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується даними копії свідоцтв про народження останнього (а.с. 5).

Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради у своєму висновку від 17.09.2015 року № 2697/1-7 вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо її малолітнього сина ОСОБА_2.

Висновок виконавчого комітету мотивовано тим, що відповідно до інформації від Білоцерківської міської дитячої поліклініки дитина має вроджену ваду серця, тому потребувала особливого догляду, дбайливого ставлення матері, індивідуального харчування та своєчасного ретельного прийому лікарських препаратів, однак неадекватна поведінка матері, яка не усвідомлювала всієї складності і тяжкості стану своєї дитини та не здійснювала належного догляду за нею могла призвести до найтяжчих наслідків.

07.08.2015 року був складений акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я та згідно листа від 07.08.2015 року № 771 Територіального медичного об'єднання ОСОБА_3 з 30.07.2015 року по 07.08.2015 року свого сина жодного разу не провідувала та не цікавилась його здоров'ям.

Згідно листа від 14.09.2015 року № 430 Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», з часу перебування малолітнього ОСОБА_2 в закладі його мати ОСОБА_3 відвідала дитину лише один раз 15.08.2015 року.

Крім того, у вищевказаному висновку зазначено, що відповідно до інформації Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_3 не проходила лікування, постійно надавала невірні відомості про себе, які згодом не підтверджувались, остання часто не перебувала вдома та не відповідала на телефонні дзвінки, співпрацю з центром ігнорувала.

Малолітній ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 11.08.2015 року влаштований в Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква».

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надала відомості щодо медичного стану ОСОБА_2 ОСОБА_2, а також зазначила, що ОСОБА_3 багато разів змінювала місце проживання та її важко було знайти, на постійні рекомендації лікарів щодо стаціонарного лікування дитини остання зверталась з сином до лікарні, однак в недостатньому для цього обсязі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що сім'я ОСОБА_3 перебувала під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Свідок особисто бачила ОСОБА_3 два рази в орендованій нею квартирі, де були в наявності речі першої необхідності для її дитини, зі слів ОСОБА_3 інші речі дитини були за іншою адресою.

Висновок Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 17.09.2015 року № 2697/1-7 про доцільність позбавлення батьківських прав, вказане рішення прийнято виключно з посиланням на наявну інформацію від інших закладів та за відсутності відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, її матері та інших осіб, які бажають проживати з дитиною, а також за відсутності самої ОСОБА_3 з посиланням на належне повідомлення останньої про час та місце засідання комісії, в зв'язку з чим суд вважав вказаний висновок не достатньо обґрунтованим та передчасним.

Актом від 07.12.2015 року Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» про те, що за час перебування ОСОБА_2 з 13.08.2015 року у вказаному закладі ніхто з батьків не відвідував та не цікавився його життям та станом здоров'я, не приймав участі у вихованні та утриманні дитини.

Разом з цим, згідно листа вищевказаного комунального закладу від 14.09.2015 року № 430, за час перебування дитини в закладі мати - ОСОБА_3 відвідала дитину єдиний раз 15.08.2015 року, що суперечить відомостям вищевказаного акту.

Оскільки дитина перебуває у будинку дитини та потребує матеріальної допомоги суд вважав вимоги в цій частині обгрунтовані в зв'язку з чим стягнув з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття стягнувши аліменти на рахунок ОСОБА_2, відкритий у відповідному відділенні банку.

Відмовляючи в задоволенні вимог про позбавлення батьківських справ, суд виходив з того, що оскільки на час вирішення спору місце проживання чи перебування відповідача встановити не є можливим, доказів умисного ухилення відповідача від виконання протягом тривалого часу батьківських обов'язків по вихованню дитини позивач не надав, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, з урахуванням встановлених по справі обставин, в тому числі щодо стану здоров'я дитини, а також молодого віку ОСОБА_3, яка станом на час пред'явлення позову та вирішення справи досягла 18 років, суд вважає за доцільне не позбавляючи батьківських прав останню, надати їй можливість налагодити стосунки з сином та попередити її про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на службу у справах дітей як орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмовлених вимог, проте апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Стаття 3 Конвенції про права дитини закріплює, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (ст. 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодекс (СК) України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно Конституції України "Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України..."

"...Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою".

Сімейний кодекс України визначає, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини".

Згідно Закону України "Про охорону дитинства" Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків».

"Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини...

Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї".

"Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили".

Обгрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що існувала загроза життю дитині через виявлену в неї ваду серця і матір в цій частині не проявляла належної турботи.

З пояснень представнила органу опіки та піклювання установлено, що ОСОБА_3 виховувалася у неблагополучній сім'ї, у незадовльних матеріально-побутових умовах, без матері. Жила із батьком, який не мав постійного місця роботи в зв'язку з чим перебувала у позивача на обліку.

ОСОБА_3 не має роботи, не стоїть на обліку у центрі зайнятості, не має постійного місця проживання.

В зв'язку з цим позивач втрутився у цю ситуацію і здійснив соціальний супровід малолітнього, якого влаштовано у медичний заклад, оплачено було за кошт держави операцію.

Таким чином це не може розцінюватися як ухилення матір'ю від виконання нею свого обов'язку, оскільки в такий спосіб держава здійснила свій обов'язок гарантований Конституциєю, Законами України для соціального забезпечення, враховуючи особу матері, її майновий стан тощо.

Також як на підставу для позбавлення батьківських прав позивач посилається також на те, що ОСОБА_3 повідомляла про неправильну адресу проживання, яку постійно змінювала, що неможливило її виклик.

Проте ця обставина також не може свідчити про обгрунтованість вимог в цій частині, оскільки Законом України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ОСОБА_3 не обмежена можливістю зміни адреси проживання.

Таким чином у своїй сукупності, враховуючи законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, вказані обставини не дають підстав для висновку про умисне ухилення від виконання батьківських обов'язків, які в силу непереборних обставин (відсутність роботи, грошей, постійного місця проживання, яке б забезпечувало належний догляд за дитиною, природу виховання матері тощо) і в цій частині вимоги позивача є недоведеними.

Позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов'язки.

За таких обставин висновки суду про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав є обгрунтованими.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської областівідхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді