233 № 233/1853/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської міської ради про визнання права власності на ? частку земельної ділянки в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,0853 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території АДРЕСА_1, передбаченої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що належала ОСОБА_2, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_2, який за життя все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, заповів їй.

На підставі заповіту ОСОБА_2, приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу 15.12.2012 року їй було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого до неї перейшло право власності на ? частку житлового будинку з відповідною частковою надвірних будівель номер АДРЕСА_1 який розташований на спірній земельній ділянці.

Проте, у свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.12.2012 року до складу спадкового майна, що перейшло до неї в порядку спадкування, не була включена спірна земельна ділянка, а саме: ? частка земельної ділянки площею 0,0853 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території АДРЕСА_1, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, яку померлий отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2000 року та яку не встиг за життя зареєструвати у Державному реєстрі речових прав та нерухоме майно на виготовити на своє ім'я державний акт про право власності на земельну ділянку.

За цих підстав нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний об'єкт нерухомості та рекомендовано звернутися до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що, виходячи зі змісту заповіту, складеному спадкодавцем ОСОБА_2, він заповів все майно, належне йому на день смерті, позивачу. На час відкриття спадщини до спадкової маси увійшло право власності спадкодавця на ? частки житлового будинку, яке було ним зареєстроване за життя в БТІ на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2000 року. Натомість право власності на ? частки спірної земельної ділянки спадкодавцем зареєстроване не було, з огляду на те, що на час відкриття спадщини воно не увійшло до складу спадкової маси, а тому має успадковуватись на загальних підставах, тобто за законом, а не за заповітом. Тому просила в задоволенні позову відмовити, справу розглянути у її відсутність.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені (ч.2).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із ст.81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки шляхом прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 за життя належала на праві приватної власності ? частка земельної ділянки площею 0,0853га, розташованої на території Костянтинівської міської ради в АДРЕСА_1, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та ? частка жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, розташованого на вищевказаній земельній ділянці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3328 (а.с.13).

01.10.2010 року приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу за реєстровим № 2113 посвідчено заповіт, яким ОСОБА_2 на випадок своє смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день його смерті та що згідно з законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких випадків, заповів ОСОБА_1 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 помер (копія свідоцтва про смерть - а.с. 10).

Відповідно до довідки Костянтинівської державної нотаріальної контори від 29.04.2016 року № 279/02-14, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43741141 від 28.04.2016 року, в провадженні Костянтинівської державної нотаріальної контори є спадкова справа за № 756/2012 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_2. Спадкова справа відкрита 15.12.2012 року за заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1, яка зареєстрована в АДРЕСА_1. Свідоцтво про право на спадщину видане 15.12.2012 року на ім'я ОСОБА_1 на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 та грошові вклади з належними процентами, що зберігаються в Ощадбанку (а.с.47-48).

Постановою державного нотаріуса від 08.04.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку спірної земельної ділянки у зв'язку з тим, що спадкодавцем не здійснено державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку (а.с.26).

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд враховує наступні обставини:

право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку підтверджено таким правовстановлюючим документом, як свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.12.2000 року (а.с.13);

до ОСОБА_1 перейшло право власності на ? частку спадкового житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на спірній земельній ділянці (а.с.12, 54);

на теперішній час позивач ОСОБА_1 є єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_1 розташованого на спірній земельній ділянці (а.с.54);

відомості про обтяження спірної земельної ділянки у Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна не зареєстровані (а.с.53-54),

нормативно грошова оцінка спірної земельної ділянки складає 48561,29 грн. (97122,58/2=48561,29 грн.) (а.с.27).

Згідно ст.81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки шляхом прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

За наведених підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню з визнанням за позивачем в порядку спадкування за заповітом право приватної власності на ? частку земельну ділянку площею 0,0853га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території АДРЕСА_1, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що належала ОСОБА_2, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Керуючись ст.ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Костянтинівської міської ради про визнання права власності на ? частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом право приватної власності на ? частку земельну ділянку площею 0,0853га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території АДРЕСА_1, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що належала ОСОБА_2, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням - 23 травня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш