Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Маляренка А.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що у 2014 році банком на її ім'я відкрито рахунок для обслуговування платіжної картки для отримання коштів, а саме соціальної допомоги на утримання дитини. У лютому 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» без будь-яких попереджень та пояснень заблокував її кредитну картку з виплати соціальної допомоги на дитину у результаті чого вона не може користуватися власними коштами, які знаходяться на картковому рахунку з невідомих підстав. Посилаючись на те, що такі дії банку ставлять її у скрутне майнове становище, адже вона не може користуватися належними їй коштами, ОСОБА_4 просила стягнути на її користь з ПАТ КБ «Приватбанк» соціальні грошові кошти на дитину та залишок її заощаджень у розмірі 8 806 грн 92 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти, які знаходяться на її картковому рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 8 806 грн 92 коп.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Судами встановлено, що у 2014 році між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір банківського обслуговування на підставі якого позивачу видана картка № НОМЕР_1 для отримання коштів з рахунка.

Відповідно до виписки з карткового рахунка від 13 травня 2015 року на рахунку ОСОБА_4 знаходяться належні їй грошові кошти у розмірі 8 806 грн 92 коп.

Неможливість зняття вказаних коштів з карткового рахунка підтверджується письмовим зверненням позивача до банку з повідомленням про його направлення; довідкою про рух коштів по картковому рахунку позивача, з якої вбачається, що рух коштів було припинено саме в лютому 2015 року; копією письмової відповіді відповідача адресованої позивачу, про те, що її звернення прийнято до розгляду; поштовим повідомленням про повторне направлення звернення позивача на адресу відповідача та копією відповіді що таке звернення прийнято до розгляду, а також роздруківкою СМС повідомлення отриманого позивачем, з якого вбачається, що видаткові операції за її картковим рахунком обмежені (а. с. 4, 6-9, 68, 69).

Заперечуючи проти позову, банк зазначав, що заблокував рахунок ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» у зв'язку із тим, що позивач 07 березня 2013 року здійснила незаконну фінансову операцію з крадіжки коштів на свою користь з карткового рахунку № НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_5

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно заблокував видаткові операції по картковому рахунку позивача, а самі по собі підозри щодо проведення незаконних операцій не підтверджені жодними належними доказами.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на те, що рахунок позивача заблоковано у зв'язку зі зверненням до відділення банку ОСОБА_5 із заявою про викрадення позивачем коштів з її рахунку, оскільки така заява датована 08 березня 2013 року, а рахунок позивача відкрито лише у 2014 році та заблоковано у лютому 2015 року.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та спростовуються матеріалами справи.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

А.В. Маляренко

О.В. Ступак