УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання протиправними та незаконними дій державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаною вище скаргою, посилаючись на те, що 20 жовтня 2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (далі - Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ) на підставі виконавчого листа № 405/1651/15-ц 2/405/367/15, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 09 жовтня 2015 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення на користь ОСОБА_4 грошових коштів за договором банківського вкладу в сумі 1 402 254 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що вказана постанова винесена із порушенням норм законодавства, що регулює виконавче провадження, а саме: порушено триденний термін для її винесення, передбачений ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», її не направлено на адресу боржника, а також не зазначено місто (місце) її винесення та повне найменування боржника, не визначено прізвище, ім'я та по-батькові виконавця, який розглянув заяву про відкриття виконавчого провадження, місце (місто) знаходження майна боржника, не зазначено повну адресу стягувача, реквізити рахунків для перерахування коштів, які підлягають стягненню, не роз'яснено вимоги ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» та неправомірно скорочено строк на самостійне виконання рішення суду.

Посилаючись на те, що зазначені процесуальні порушення державного виконавця призвели до порушення прав та інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку із чим представник заявника просив визнати протиправними та незаконними дії державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги, виходили з того, що 16 жовтня 2015 року виконавчий документ передано державному виконавцю для виконання (а. с. 26), який 20 жовтня 2015 року (протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа) відкрив виконавче провадження, встановив строк для самостійного виконання рішення суду до 26 жовтня 2015 року, та надіслав копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, та на адресу філії Кіровоградського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 27-31), а 22 жовтня 2015 року зупинив виконавче провадження на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2015 року до розгляду справи по суті цим судом, про що свідчить інформація про виконавче провадження від 23 жовтня 2015 року (а. с. 8-10).

З огляду на вказане суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, її змісту та порядку відправлення є правомірними та такими, що не порушують прав чи законних інтересів заявника і вчинені відповідно до вимог чинного законодавства, в межах його посадових функцій.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних ухвал, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Г.В. Юровська