Ухвала

іменем україни

6 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ороборос», про стягнення заборгованості за кредитним договором,за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» Паламарчук В.В. на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» (далі - ПАТ «БанкНаціональний кредит») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 грудня 2013 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Ороборос» (далі - ТОВ «Ороборос») було укладено генеральний договір про здійснення кредитування № 05.1-238ю/2013/2-1, відповідно до умов якого банк зобов'язався в порядку і на умовах визначених цим договором та кредитними договорами, що будуть укладені в межах та на виконання умов цього договору, що становлять його невід'ємну частину, надавати позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов'язався в порядку і на умовах визначених цим договором та кредитними договорами повернути кредитні кошти, своєчасно сплатити відсотки за користування кредитними коштами та сплатити інші платежі, визначені цим договором та кредитними договорами. В межах та на виконання генерального договору про здійснення кредитування № 05.1-238ю/2013/2-1, 10 грудня 2013 року між банком та позичальником було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1, відповідно до умов якого ТОВ «Ороборос» отримало кредит окремими частинами (траншами) у тимчасове користування, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах максимального ліміту заборгованості до 7 000 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних та кінцевим терміном повернення коштів до 9 грудня 2014 року або достроково у випадках, передбачених кредитним договором.

У забезпечення виконання ТОВ «Ороборос» своїх договірних зобов'язань за вказаними вище договорами 10 грудня 2013 року між банком, позичальником та ОСОБА_7, а також ОСОБА_8 були укладені договори поруки № № 04-868/1-4, 04-869/1-4, відповідно до яких поручителі зобов'язалися перед ПАТ «Банк Національний кредит» солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за генеральним договором про здійснення кредитування № 05.1-238ю/2013/2-1 та договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 (з усіма змінами та доповненнями до них), а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених кредитним договором.

У заявку з невиконанням ТОВ «Ороборос» своїх договірних зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 1 травня 2015 року становив 13 682 618 грн 95 коп. і складався з: 6 999 800 грн заборгованості за кредитом, 186 577 грн 13 коп. заборгованості за відсотками, 57 623 грн 83 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 1 218 995 грн 44 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 5 575 грн 09 коп. 3% річних від простроченої суми відсотків, 94 926 грн 85 коп. 3% річних від простроченої суми кредиту, 111 534 грн 25 коп. інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків, 2 557 586 грн 36 коп. інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, 350 000 грн штрафу за прострочку сплати кредиту та 2 100 00 грн штрафу за прострочку сплати відсотків.

Указану заборгованість позивач просив стягнути з поручителів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року позов ПАТ «Банк Національний кредит» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк Національний кредит» заборгованість ТОВ «Ороборос» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року у загальному розмірі 13 682 618 грн 95 коп. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Банк Національний кредит» заборгованість ТОВ «Ороборос» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року у загальному розмірі 13 682 618 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ПАТ «Банк Національний кредит». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Задовольняючи позов ПАТ «Банк Національний кредит», суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Ороборос» не виконує свої зобов'язання з повернення отриманих кредитних коштів та сплати відсотків, а оскільки зобов'язання останнього забезпечені порукою ОСОБА_7 та ОСОБА_8, то виходячи із цього суд дійшов висновку про стягнення з кожного на користь ПАТ «Банк Національний кредит» заборгованості за кредитом, відсотками, неустойку, 3 % річних та інфляційні втрати.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції та під час перегляду справи в апеляційному порядку встановив, що згідно з договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 10 грудня 2013 року № 05.1-239ю/2013/2-1, укладеним між ПАТ «БанкНаціональний кредит» та ТОВ «Ороборос» на виконання укладеного між ними генерального договору про здійснення кредитування від 10 грудня 2013 року № 05.1-238ю/2013/2-1 та в межах цього договору, банк надав ТОВ «Ороборос» кредит окремими частинами (траншами), в межах максимального ліміту заборгованості до 7 000 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних та кінцевим терміном повернення коштів до 9 грудня 2014 року.

У пункті 2.1.1. договорів, які укладені з поручителями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначено, що змістом забезпеченого порукою зобов'язання є повернення кредиту у розмірі 10 000 000 грн з графіком погашення відповідно до умов договору кредиту та з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 9 грудня 2016 року (а. с. 17-20). Такий графік міститься у п. 1.2 генерального договору кредиту, в якому зазначений кінцевий термін повернення кредиту до 9 грудня 2016 року, який ще не настав (а. с. 8-11).

Отже, фактично ТОВ «Ороборос» була відкрита відновлювальна кредитна лінія в межах максимального ліміту заборгованості до 7 000 000 грн з іншим графіком погашення всіх траншів кредиту до 9 грудня 2014 року (а. с. 12-15). За погашення кредиту у сумі 7 000 000 грн за цим графіком до 9 грудня 2014 року поручителі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не поручалися, а тому суд дійшов висновку про те, що вони не можуть нести відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 559 ЦК України, за порушення умов повернення цього кредиту.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12, згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Згідно з п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Як вбачається зі змісту договорів поруки від 10 грудня 2013 року № № 04-868/1-4, 04-869/1-4, укладених з ОСОБА_7 та ОСОБА_8, зокрема, п. 1.1 указаних договорів передбачено, що поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за генеральним договором про здійснення кредитування від 10 грудня 2013 року № 05.1-238ю/2013/2-1 (з усіма додатками, змінами та доповненнями до цього договору, як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 10 грудня 2013 року № 05.1-239ю/2013/2-1 (з усіма додатками, змінами та доповненнями до цього договору, як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України без належного з'ясування обставин у справі та правової оцінки умов договорів поруки, дійшов до передчасного висновку про відмову у позові.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» Паламарчук В.В. задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак Головуючий Судді: