Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Провадження № 22ц/782/158/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 лютого 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради,

у с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом до відповідача, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради та просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначити позивачу такі способи участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення щотижня у вівторок та четвер з 16.00 год. до 20.00 год.; щомісяця, першого та третього тижня з 09.00 год. суботи до 19.00 год. неділі та в день народження сина з 12.00 год. до 16.00 год.

Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем в період з 24.12.2010 року по 14.01.2015 року. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.01.2015 року шлюб з відповідачем було розірвано. Сторони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час, через повну психологічну несумісність з відповідачем, позивач проживає окремо за адресою: АДРЕСА_1, разом зі своєю матір'ю. Син постійно проживає разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2. Після того, як сторони вирішили розлучитися, відповідач усілякими способами перешкоджає спілкуванню позивача з дитиною, у зв'язку з чим просив задовольнити позов.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Суд визначив наступні способи участі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у спілкуванні та вихованні його дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1:

- систематичні побачення із можливістю відвідування дитиною місця проживання ОСОБА_3 щотижня у вівторок та четвер з 16-00 години до 19-30 години;

- систематичні побачення із можливістю відвідування дитиною місця проживання ОСОБА_3 першого та третього тижня кожного місяця з 09-00 годин суботи до 19-00 годин неділі;

- побачення в день народження ОСОБА_4, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року, з 12-00 год. до 16-00 год. без можливості відвідування дитиною місця проживання ОСОБА_4.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким визнати способи участі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у спілкуванні та вихованні його дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з обов'язковою участю матері дитини ОСОБА_2.

Єдиним доводом апеляційної скарги є те, що при розгляді справи та ухваленні рішення судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку психолога, в якому зазначено, що спілкування дитини з батьком без участі матері може негативно вплинути на психологічний стан дитини.

Заслухавши доповідача, сторони, та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія приходить до наступного.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції послався на положення Конвенції про права дитини, висновок Органу опіки та піклування, ст.141,ч.1-3 ст.157, ч.1,2 ст.159 СК України та виходив з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, інтересів дитини, її віку, наявності належних умов для спілкування батька з дитиною, а тому зробив висновок про часткову обґрунтованість вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується документально, що сторони перебували у шлюбі з 24.12.2010року по 14.01.2015 року.

Згідно із копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 січня 2015 року, шлюб, зареєстрований 24.12.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 778, між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого повторно 12 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 506. Батьком записаний ОСОБА_6, матір'ю - ОСОБА_2.

Згідно із копією рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 196 від 14 квітня 2015 року, визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: призначено час для спілкування та виховання дитини щотижня, у вівторок та четвер з 16.00 до 19.00; щомісяця, першого та третього тижня з 09.00 суботи до 19.00 неділі, та в інші дні за попередньою домовленістю з матір'ю, не порушуючи режиму дня дитини.

З копії виробничої характеристики ОСОБА_3, наданої ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот», вбачається, що ОСОБА_3 почав свою трудову діяльність в цеху виробництва азотної кислоти в 1994 році. Освоїв декілька суміжних робочих місць. З 2008 року обіймає посаду начальника зміни. Під час трудової діяльності проявив себе грамотним, відповідальним та ініціативним працівником при виконанні посадових обов'язків. ОСОБА_3 поручену роботу виконує якісно та професійно. За його безпосередньою участю проводились реконструкції УКЛ-7 № 1,2. ОСОБА_3 працює над підвищенням свого професійного рівня, займається організацією навчання технологічного персоналу. В колективі товариський, у відносинах з колегами по роботі підтримує ділові стосунки.

Згідно із копією побутової характеристики ОСОБА_3, наданої КП «Житлосервіс «Злагода» № 1201 від 27.10.2015 року, ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_2. За час проживання за даною адресою на ОСОБА_3 скарги щодо поведінки в побуті в КП «Житлосервіс «Злагода» не надходили.

Відповідно до повідомлення Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради № 1596 від 30.12.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Висновком Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради від 08.02.2016 року № 9-Д підтверджується, що Орган опіки та піклування вважає доцільним спілкування позивача з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вівторок та четвер з 16-00 години до 19-30 години, першого та третього тижня кожного місяця з 09-00 годин суботи до 19-00 годин неділі та в ніші дні за попередньою домовленістю з матір'ю.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, судова колегія вважає правильним застосування судом першої інстанції до виниклих правовідносин положень ст.141, ч.1-3 ст.157, ч.1,2 ст.159 СК України, які кореспондуються зі ст.3,9,18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Також, вирішуючи зазначене питання, слід виходити з положень ЗУ « Про охорону дитинства» далі Закон.

Так, відповідно до ч.1,2 ст.12 Закону: виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (Ч.1,2 ст.15 Закону).

Таким чином із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159, 257 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Дані обставини також враховуються при вирішенні спору щодо реалізації баби, діда свого права спілкування з внуками.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції були підстави для часткового задоволення позову, судом правильно застосовані норми, які регулюють виниклі правовідносини, враховані інтереси дитини, відносини між позивачем та відповідачем, а також висновок Органу опіки та піклування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано висновок психолога, в якому зазначено, що спілкування дитини з батьком без участі матері може негативно вплинути на психологічний стан дитини, на увагу не заслуговує, оскільки вказаного відповідачем у апеляційній скарзі в висновку не зазначено, натомість висновок містить посилання на ті обставини, що сімейна ситуація, в якій зараз перебуває дитина, сприймається хлопчиком як відносно нестабільна, емоційна напружена, невизначена. Подальше загострення конфліктних відносин між батьками може призвести до вторинної психотравматизації ОСОБА_4, виникненню в поведінці дитини тривожності, агресивності та інших деструктивних проявів.

Отже, враховуючи такий висновок психолога, а також взаємовідносини сторін, на думку колегії суддів, спілкування батька з дитиною у присутності матері дійсно є недоцільним для уникнення психотравматизації їх дитини.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права на підставі тих доказів, які були надані сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий Єрмаков Ю.В.

Судді: Дронська І.О.

Карташов О.Ю.