Справа № 415/6805/15-ц
Провадження № 2/415/154/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Нестеренко Н.В.,

при секретарі Павлові О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лисичанська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України в особі ГУ ДК України у Луганській області про відшкодування шкоди, завданої злочином, -,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Державного казначейства України в особі ГУ ДК України у Луганській області про відшкодування шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 10 серпня 2009 року, невстановлена особа викрала скутер JJ 150 Т-4, який належить позивачу на праві приватної власності, завдавши йому шкоду в сумі 7500 гривень.

За цим фактом прокурором м. Лисичанська 10.08.209 року була порушена кримінальна справа за ч.1 ст. 185 КК України.

До теперішнього часу скутер не знайдено та не встановлено особу, яка скоїла злочин, у звязку з чим Держава Україна в особі Державного Казначейства України повинна відшкодувати позивачу вартість вкраденого скутера та моральну шкоду.

11 жовтня 2010 року Лисичанський міський суд відмовив позивачу у задоволені позову про стягнення шкоди, посилаючись на те, щ не сплили строки притягнення до кримінальної відповідальності винної особи, але на сьогоднішній день такий строк вже сплив.

Просив стягнути на його користь з Державного Бюджету України шляхом списання на його користь з єдиного казначейського рахунку суми коштів, 7500,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної злочином

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, надані пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна підтвердити ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень.

Згідно із ст.1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин…

Як встановлено в судовому засіданні 10.08.2009 року прокурором м. Лисичанська Луганської області було порушено кримінальну справу по факту таємного викрадення чужого майна - скутера JJ 150 Т-4, який належав позивачу вартістю 7500 грн. (а.с.3,4)

Згідно відповіді СВ Лисичанського МВ УМВС України вказана кримінальна справа 30.12.2009 року була призупинена 30.12.2009 року згідно п. 3 ст. 206 КПК України (1960року) (а.с.5)

Якщо в ході… досудового слідства протягом строків, зазначених у частині першій статті 49 Кримінального кодексу України, не встановлено особу, яка вчинила злочин, прокурор або слідчий за згодою прокурора направляє кримінальну справу до суду для вирішення питання про її закриття за підставою, передбаченою частиною другою цієї статті.

Стаття 49 ч.1 п.5 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули пять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до ст.12 КК України скоєний відносно позивача злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

За відсутності закону, який регулює спірні правовідносини, суд вважає, що положення ст.1177 ЦК України не можуть бути застосовані раніше, ніж держава в особі правоохоронних органів припинить пошук особи, що скоїла злочин, тобто офіційно у прийнятому відповідним органом рішенні не зафіксує свою неспроможність захистити та відновити права і охоронювані законом інтереси громадянина.

І тільки у цьому випадку у такого громадянина виникає право вимоги до держави.

Окрім того, позивачем суду не надано жодних доказів розміру нанесеної йому шкоди.

Постанова про порушення кримінальної справи не може бути таким доказом, бо відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 р. підлягає оцінці згідно положень ст.212 ЦПК України, тобто у сукупності з іншими доказами у справі, які стосовно вартості вкраденого майна відсутні.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( зі змінами, внесеними Протоколом N 11 ( 994-536 ) "Захист власності" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"(3477-IV) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995-004) та практику Суду як джерело права. Однак такої судової практики щодо України не знайдено.

Згідно ст. 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків встановлюються виключно законом про Державний бюджет України.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року № 80-VIIІ, та Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25 грудня 2015 року № 928-VIIІ, не передбачено бюджетних призначень на відшкодування шкоди, завданої громадянам внаслідок злочину, винна особа якого не встановлена або є неплатоспроможною.

Відповідно до норм цивільного законодавства, Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України. Тому Державна казначейська служба України не може бути відповідачем у даній справі.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування державою шкоди, завданої злочином, суд виходить з того, що механізм відшкодування зазначеної шкоди законодавчо не врегульований. Положення ст.1177 ЦК України не формулюють норм прямої дії, які б регулювали відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину. Умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину, мають визначатись спеціальним законом.

До прийняття такого закону про відшкодування державою шкоди відповідно до ст. 1177 ЦК на підставі загальних правил здійснюватись не може.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.22,23,1166,1167, ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного казначейства України в особі ГУ ДК України у Луганській області про відшкодування шкоди, завданої злочином відмовити .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ ОСОБА_2