1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2666/16-ц 2/335/932/2016
про відмову у відкритті провадження у справі
9 березня 2016 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, треті особи Запорізька місцева прокуратура № 2, Запорізьке міське управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту,
4 березня 2016 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, треті особи Запорізька місцева прокуратура № 2, Запорізьке міське управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту.
Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
За вимогами частини першої статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Пунктом 4 Постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» №6 від 27.08.1976 року (зі змінами та доповненнями), Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК (в редакції 1960 р.), коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК, якщо опис проводився судовим виконавцем.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 року по справі №6-рп/2001 визначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

У даному випадку до суду подана позовна заява від спадкоємця власника спірного майна, на яке було накладено арешт за постановою слідчого від 22 грудня 2005 р. у кримінальній справі № 440502пр за обвинуваченням ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за п. 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України. Тому, враховуючи, що арешт на майно накладався в межах кримінальної справи за вимогами КПК України 1960 р., провадження в якій не завершене, з урахуванням вимог п. 9 Перехідних положень КПК України 2012 р. його скасування має здійснюватись у порядку, визначеному КПК України 1960 р.

Однак, як випливає з наданих позивачем матеріалів, її заява від 29.02.2012 р. на адресу прокурора м. Запоріжжя про закриття справи та скасування арешту в порядку, визначеному КПК України 1960 р. не розглядалась. Відповідь на цю заяву було надано позивачеві листом прокуратури м. Запоріжжя від 20.03.2012 № 148-89-12, яким у задоволенні заяви позивача було відмовлено. Жодного процесуального рішення з приводу заяви позивача не приймалось. У вказаному листі було розяснене право позивача оскаржити відповідь до суду або до прокурора м. Запоріжжя, проте позивач таким правом не скористалась, хоча мала право (і має на даний час) оскаржити вказану відповідь як у позасудовому порядку, так і безпосередньо до адміністративного суду.

Крім того, з доданих до позовної заяви документів випливає, що позивач не є учасником кримінального процесу, в рамках якого цей арешт накладався, у звязку із чим судом було повернуто скаргу позивача на бездіяльність прокурора, в якій позивач також просив закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 та зняти арешт зі спірного майна. Проте, як вбачається з тексту скарги та ухвали слідчого судді від 16 червня 2015 р., скарга розглядалась в порядку КПК України 2011 р.

Поряд із цим, можливість розгляду питання про скасування арешту майна передбачена статтею 174 чинного КПК України, відповідно до ч. 1 якої, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зазначені обставини унеможливлюють розгляд позовної заяви ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства.

Оскільки даний спір належить до розгляду в порядку кримінального судочинства, тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15, 122, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, треті особи Запорізька місцева прокуратура № 2, Запорізьке міське управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова