У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - управління Держземагентства у Луцькому районі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - управління Держземагентства у Луцькому районі Волинської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка розміром 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим 17 березня 2004 року. Відповідачеві ОСОБА_7 03 жовтня 2012 року видано державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на землю площею 0,1399 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Позивач зазначала, що відповідач відступив від визначеної генпланом забудови села межі довжиною 50 м, що розділяє їх ділянки, в бік належної їй ділянки близько на 4 м, самовільно захопивши таким чином частину її земельної ділянки площею приблизно 0,020 га. Крім того, відповідач на самовільно зайнятій ділянці знищив насаджені позивачем кущі та фруктові дерева, облаштувавши вглиб її по всій довжині фундамент з метою встановлення огорожі. Позивач вважає, що внаслідок самовільного захоплення відповідачем належної їй частини земельної ділянки, порушено її права як власника, оскільки позбавлено її можливості користуватись та розпоряджатись спірною земельною ділянкою. Позивач просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення встановленого відповідачем фундаменту для огорожі довжиною 50 м та перенесення в натурі меж, що розділяє її та відповідача ділянки, на межу визначену генеральним планом забудови с. Тарасове Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області.

Рішенням Луцького міськрайонного суд Волинської області від 30 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 17 березня 2004 року, земельною ділянкою 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом знесення встановленого ОСОБА_7 фундаменту для огорожі довжиною 50 м та перенесення в натурі меж, що розділяє належні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельні ділянки, на межу визначену генеральним планом забудови с. Тарасове Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б вказували про порушення відповідачем земельних прав позивача.

Проте повністю погодитись з висновками апеляційного суду не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, видного 17 березня 2004 року (а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,1399 га, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Тарасове, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 26). Домоволодіння належне відповідачеві знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

З акта Боголюбської сільської ради про проведення перевірки по встановленню меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 згідно звернення ОСОБА_6 від 27 листопада 2013 року, вбачається, що комісією на підставі контрольної зйомки ПП «ЮКОМ», генплану АДРЕСА_1 проведено заміри по розташуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1 (права сторона) від ДНЗ «Сонечко» при обстеженні виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_7 накладається на земельну ділянку ОСОБА_6 на 4 м (а.с. 11).

З листа Державної інспекції сільського господарства у Волинській області за № 01-22/201 від 23 січня 2014 року вбачається, що при проведені аналізу поданих картографічних матеріалів встановлено, що по АДРЕСА_1 межі земельних ділянок в натурі не відповідають розробленому генплану забудови, зміщено координати земельних ділянок, наявна невідповідність площ та промірів земельних ділянок в натурі до генплану забудови (а.с. 12).

Межі земельної ділянки відповідача погоджені з суміжними землевласниками згідно акту погодження меж від 25 червня 2012 року та перенесені в натуру згідно акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 25 червня 2012 року (а.с.47, 48). У даному акті міститься відмітка сільського голови М.І. Якубовської про те, що ОСОБА_6 від підпису у акті відмовилась безпідставно.

Відповідно до висновку № 7084-7086 судової земельно-технічної експертизи від 26 серпня 2015 року проведеної Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 199-205), фактичні розміри і площа земельної ділянки ОСОБА_6 не відповідають розмірам та площі вказаним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17 березня 2004 року, виданому на ім'я ОСОБА_6

Судовому експерту не вдалось встановити накладення земельної ділянки належної ОСОБА_7 на земельну ділянку, належну ОСОБА_6, що знаходиться в АДРЕСА_2. При цьому в описовій частині даного висновку експерт зазначив, що при аналізі «Публічної кадастрової карти України» встановлено, що досліджувані земельні ділянки не є суміжними. Разом з тим, за даними досліджених дисків з топографо-геодезичними зйомками, які надіслані 26 травня 2015 року, було встановлено, що при накладенні топографо-геодезичних зйомок одна на одну (із збереженням координатної прив'язки) встановлено, що дані земельні ділянки є суміжними та не накладаються, розміщення даних земельних ділянок експерт відобразив на відповідній схемі (а. с. 204). Натомість з досліджених дисків з топографо-геодезичними зйомками, які надіслані 10 червня 20015 року було встановлено, що при накладенні топографо-геодезичних зйомок одна на одну досліджувані земельні ділянки є суміжними та накладаються. Площа накладання земельної ділянки ОСОБА_7 на земельну ділянку ОСОБА_6 становить 132 кв.м. (додаток № 3).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок, зокрема, зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не перевірив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності. Зазначаючи про недоведеність позовних вимог, апеляційний суд не з'ясував чи порушено право позивача на здійснення володіння, розпорядження та користування її земельною ділянкою, внаслідок самовільно збудованого відповідачем фундаменту.

Зазначаючи про те, що в суді апеляційної інстанції не знайшло свого підтвердження порушення права користування позивачем власною земельною ділянкою, апеляційний суд не надав належної оцінки змісту листа Державної інспекції сільського господарства у Волинській області за № 01-22/201 від 23 січня 2014 року (а.с. 12), акту Боголюбської сільської ради про проведення перевірки по встановленню меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 згідно звернення ОСОБА_6 від 27 листопада 2013 року (а.с. 11), в яких зазначено про накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача.

Апеляційний суд, встановивши, що висновок експертизи (а.с. 199-205) не містить однозначної відповіді на поставлені судом питання, в порушення вимог ч. 4 ст. 10, 150 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив сторонам їх право на звернення до суду з клопотанням про призначення повторної (додаткової) експертизи (аудіозапис судового засідання від 16 жовтня 2015 року), проте зазначивши в тексті судового рішення про таке роз'яснення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційну інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук