Справа № 2-723/11
Провадження № 22-ц/779/1116/2016
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Соколовського В.М.,

секретар Яковин М.Я.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

прокурора Гулянич М.М.

третьої особи ОСОБА_3

представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Чукалівської сільської ради Тисменицького району до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 31 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

в травні 2011 року Чукалівська сільська рада звернулася з даним позовом, посилаючись на те, що через земельну ділянку площею 0,2205 га, передану у приватну власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Шептицького, 8 в с. Чукалівка Тисменицького району, протікає струмок, який впадає у р. Горохолину притоку р. Дністер. Відповідач самовільно по вул. Шептицького, 8 у межах водоохоронної зони потічка розпочав будівництво споруди по ремонту автомобілів, для чого каналізував водостік трубами діаметром 80 см, що під час інтенсивних дощів призводить до затоплення прилеглих земель і вулиць. У порядку ст. 376 ЦК України та відповідно до вимог ст. ст. 60, 61 ЗК України просила зобовязати ОСОБА_2 знести самочинно збудовану споруду по ремонту автомобілів та привести до попереднього стану земельну ділянку в межах водоохоронної зони потічка.

Ухвалою суду від 26.10.2011 до участі в розгляді справи залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

Рішенням Тисменицького районного суду від 31 березня 2016 року в позові Чукалівської сільської ради Тисменицького району до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішенням Чукалівської сільської ради від 17.01.2006 ОСОБА_2 передано у власність 0,43 га земельних ділянок, з яких для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,12 га, для ведення ОСГ - 0,31 га, через яку протікає струмок, що впадає у р. Горохолину та є малою рікою - притокою р. Дністер IV порядку, водним обєктом загальнодержавного значення. Під час паводку 07-08 липня 2010 року було підтоплено ряд земельних ділянок та житлових будинків жителів с. Чукалівка, в т.ч. і апелянта. Суд не врахував, що причиною підтоплення є самовільне, без проектної документації та дозвільних документів на земельну ділянку по вул. Шептицького, 8, у межах водоохоронної зони потічка будівництво ОСОБА_2 споруди по ремонту автомобілів, для чого він на цій території каналізував водостік трубами діаметром 80 см, що під час інтенсивних дощів призводить до затоплення прилеглих земель і вулиць. Дана споруда збудована на земельній ділянці, не відведеній для обслуговування житлового будинку, з істотним порушенням будівельних норм і правил. За будівництво цієї споруди, самовільне встановлення водоперепускних труб інспекцією Держархбудконтролю ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф. Водотік, що протікає в с. Чукалівка по вул. Шептицького, впадає в р. Горохолину. Згідно правової позиції Верховного суду України за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Землі, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання і використання. Оскільки проект влаштування й реконструкції водотоку в с. Чукалівка по вул. Шептицького Державною екологічною службою, Облводресурсів та Держагентством водних ресурсів не погоджувався, а погоджень відводу земельних ділянок під забудову на берегах цього водотоку ОСОБА_2 не видавалось, то цим і пояснюється відсутність в Генплані забудови с. Чукалівка водойм та прибережних смуг в межах його земельних ділянок. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Чукалівської сільської ради задовольнити.

В засіданні апеляційного суду третя особа ОСОБА_3, її представник та прокурор апеляційну скаргу підтримали. Відповідач ОСОБА_2 і його представник доводи апеляційної скарги заперечили. Представник Чукалівської сільської ради погоджується із рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу вважає необгрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що господарська будівля, про знесення якої заявлено позов, знаходиться на присадибній земельній ділянці площею 0,12 га, яка виділена ОСОБА_2 у користування згідно рішення № 19 від 14.04.1992 для будівництва та обслуговування будинку і господарських споруд на території Чукалівської сільської ради, у квітні 1992 року відведена на місцевості за актом виносу в натуру меж земельної ділянки.

10.02.1993 відповідач виготовив будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а саме на будівництво житлового будинку та господарської споруди (літньої кухні, сараю та кладової). На даний час по вул. Шептицького, 8 в с. Чукалівка Тисменицького району знаходиться одна господарська споруда, щодо якої позивачем заявлено вимогу про знесення як самочинної та житловий будинок, власником якого є відповідач на підставі виданого Чукалівською сільською радою свідоцтва про право власності від 27.10.2010 відповідно до рішення виконкому Чукалівської сільської ради від 25.01.2005, право власності відповідача на домоволодіння зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 27.10.2010.

11.07.2011 ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЛ № 345627 на право власності на присадибну земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0751 площею 0,12 га по вул. Шептицького, 8 в с. Чукалівка Тисменицького району.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, керуючись нормою ст. 376 ЦК України, ураховуючи розяснення, дані в пунктах 22-24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва», обґрунтовано виходив із того, що факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Давши належну оцінку усім наявним у справі матеріалам, поясненням сторін і третьої особи, суд дійшов вірного висновку про те, що заявивши позов в порядку ст. 376 ЦК України, Чукалівська сільська рада на порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надала жодних належних і допустимих доказів щодо істотного порушення відповідачем будівельних норм і правил при зведенні господарської споруди, яка є предметом спору, чи істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб. Посилання позивача та третьої особи на те, що самочинно збудована відповідачем господарська споруда знаходиться не на належній йому присадибній ділянці, а на земельній ділянці площею 0,31 га для ведення ОСГ є необґрунтованими, оскільки належних доказів на підтвердження вказаної обставини сторона і третя особа суду не надали.

При цьому судом правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

У 1992 році ОСОБА_2 у передбаченому діючим у той час Земельним кодексом України 1990 року набув право користування на земельну ділянку площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування будинку і господарських споруд в с. Чукалівка, вул. Шептицького, 8 Тисменицького району та 0,31 га для ведення особистого селянського господарства.

Державний акт серії ЯЛ № 345627 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номером :02:002:0751 площею 0,12 га по вул. Шептицького, 8 в с. Чукалівка, виданий 11.07.2011 ОСОБА_2 на підставі рішення Чукалівської сільської ради від 27.05.2011, на час розгляду справи є дійсним як і не скасоване рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий цей акт.

В Державному акті відсутні будь-які обмеження у вигляді струмків чи рік, прибережних смуг.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Матеріали справи не містять доказів самочинного будівництва ОСОБА_2 спірної господарської споруди.

Долучені до позовної заяви Чукалівської сільської ради акти перевірки, листи контролюючих органів та інші документи датовані до 11 липня 2011 року дати видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на землю.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2011 року, що набрала законної сили, скасовано постанову від 18.01.2011 № 2 Івано-Франківського обласного виробничого управління по меліорації і водному господарству про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ним ч. 1 ст. 48 КУпАП та закрито провадження в адміністративній справі.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що між належною ОСОБА_2 на праві приватної власності земельною ділянкою та проїжджою дорогою знаходиться водовідвідний злив для стоку дощових вод; для підїзду на власну земельну ділянку та домоволодіння по вул. Шептицького в с. Чукалівка ОСОБА_2 у 2008 році було розчищено злив водостічних вод та встановлено водовідвідний колектор, який знаходиться між проїжджою дорогою та його земельною ділянкою; як вбачається з генерального плану забудови с. Чукалівка Тисменицького району вказана земельна ділянка не знаходиться у прибережній захисній смузі, за місцем знаходження домоволодіння та земельної ділянки ОСОБА_2 не передбачено жодних струмків та водних смуг, а тому посилання на те, що ОСОБА_2 самовільно захопив земельну ділянку в прибережній захисній смузі та ділянку водного обєкту не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 Водного кодексу України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

В редакціях, які були чинними на час надання ОСОБА_2 земельної ділянки, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлювалась з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Крім цього, п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України від 05.11.2004 № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлення в натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує її збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 08.05.1996 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

Згідно п. 10 Порядку № 486 на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 19 листопада 2014 року у справі № 6-182цс14.

Виконавчі комітети місцевих Рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях (ч. 7 ст. 87 ВК України).

Віднесення спірних земельних ділянок до земель прибережної захисної смуги та категорії земель водного фонду, без відповідних доказів, що підтверджували б існування таких обставин, є порушенням ст. 60 ЦПК України.

З урахуванням встановлених конкретних умов забудови, що склалися, які підтверджуються також фототаблицями вулиці Шептицького в с. Чукалівка, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованим твердження позивача і третьої особи щодо порушення відповідачем під час будівництва спірної господарської споруди вимог ст. ст. 60, 61 ЗК України, ст. 88 ВК України.

Позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, на якій розташована спірна споруда, належить до земель водного фонду, а також яким був попередній стан земельної ділянки, що є необхідним для вирішення позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_2 привести земельну ділянку до попереднього стану в межах водоохоронної зони потічка, за відсутності просторових характеристик як самого обєкту, так і місця підпору паводкових вод.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_7