АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1351/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Пироженко (С.А.) С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька .

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника органу опіки та піклування, яка теж підтримала апеляційну скаргу, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради, - про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька .

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 09 січня 2010 року по 22 червня 2012 року.

Даний шлюб розірвано на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2012 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2012 pоку місце проживання доньки, після розлучення, визначено разом з позивачкою - ОСОБА_5. На даний час дитина проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, - за місцем постійного проживання матері.

Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

ОСОБА_5 має намір у період з травня по липень 2016 року оздоровити дитину за кордоном, відпочити з донькою на березі моря. На її думку така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку доньки, адже завдяки фінансовій допомозі, яку надають її батьки, вона матиме можливість оздоровити дитину в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку.

Колишній чоловік - ОСОБА_6 не заперечує проти виїзду дитини за межі України, але не має фізичної можливості надати таку згоду, в зв'язку з перебуванням за межами області, останнє відоме місце його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі наведеного, ст.1, ст.2, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», позивачка просила суд дозволити їй, -ОСОБА_5, без згоди батька дитни - ОСОБА_6 оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України. Допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2016 року ОСОБА_5 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати , ухвалити нове рішення яким надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) батька - ОСОБА_6

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

По справі встановлено, що позивачка ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з січня 2010 р. по 22 червня 2012 р.

В період шлюбу у них 02 липня 2010 року народилася донька ОСОБА_7. Даний шлюб розірвано на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2012 року, за яким місце проживання дитини після розлучення визначено разом з матірю ОСОБА_5.

Встановлено, що позивачка матеріально утримує і виховує доньку, належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Донька ОСОБА_7 з 10.09.2012 року відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради, разом з мамою проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Батько дитини ОСОБА_6, проживаючи окремо, а в даний час і в іншій місцевості в Білогірському районі Хмельницької області, участі у вихованні дитини не приймає, здоровям, життям її не цікавиться. ОСОБА_6 добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в звязку з чим ОСОБА_5 змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Але й після ухвалення рішення Черкаським райсудом 05.07.2012 року про стягнення з нього аліментів ОСОБА_6 аліментів не сплачував (за довідками Соснівського та Центрального відділів Черкаського міського управління юстиції на ар. спр. 47-49), в звязку з чим ОСОБА_5 з 25.12.2014 по 08.04.2015 року перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення по Соснівському району м. Черкаси та отримувала допомогу взамін аліментів.

У квітні місяці 2015 року боржник ОСОБА_6 змушений був погасити заборгованості по усіх виконавчих провадженнях про стягнення аліментів у звязку із заявою однієї з колишніх дружин та арештом його автомобіля. З 28.07.2015 року аліменти у сумі 350 грн. 10 коп. сплачуються батьком регулярно.

Як вбачається з висновку органу опіки і піклування виконкому Черкаської міської ради від 27.04.2016 року, батько дитини ОСОБА_6 не брав і не бере ніякої участі у житті та розвитку доньки, навіть створює перешкоди для всебічного розвитку малолітньої. Рішеннями Соснівського районного суду м. Черкаси неодноразово визнавалась безпідставною відмова ОСОБА_6 в наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини з матірю за кордон з метою відпочинку на березі моря.

І в даному випадку ОСОБА_5 в березні 2016 року звернулася з позовом до суду до ОСОБА_6. про надання їй дозволу без згоди ОСОБА_6 оформити документи для тимчасового виїзду з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України з метою відпочити і оздоровити дитину в морській кліматичній зоні. Заявниця посилалась на те, що ОСОБА_6 не заперечує проти виїзду дитини за межі України, але не має фізичної можливості надати таку згоду в зв'язку з перебуванням за межами Черкаської області і неможливістю необхідного нотаріального оформлення такої згоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дитини надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, не встановлено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні.

Крім того, суд вказав, що позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, вказана мета такого виїзду: відпочинок та оздоровлення, однак не додано жодної довідки про стан здоровя дитини з рекомендаціями лікаря на лікування і оздоровлення дитини саме за межами України, також не зазначено конкретний час перебування дитини за кордоном. А надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди батька без обмеження будь-яким терміном та без зазначення терміну перебування в країні, в яку дозволяється виїзд дитини суперечить нормам матеріального права, що визначають рівність прав та обовязків батьків відносно виховання дитини та фактично унеможливлюють зясування питання щодо відповідності таких вимог інтересам дитини.

Проте з такими висновками по даній справі погодитися не можна.

Дійсно, згідно ст. 141 СК України, на яку посилається суд, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, яку теж згадує суд, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Однак, як свідчать матеріали справи, встановлених законом батьківських обовязків відносно своєї дитини малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не виконує. Він не тільки не піклується про здоровя дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, хоча ніхто і ніяк не перешкоджає відповідачу здійснювати це, він ухиляється від виконання таких своїх обовязків.

Так, як зазначалось вище, здоровям і життям дитини він взагалі не цікавиться, з дитиною не спілкується, за інформацію дошкільних навчальних закладів, які відвідує малолітня ОСОБА_7, батько дитини там жодного разу не зявлявся, успіхами доньки чи невдачами не цікавиться. Дитина, як встановлено по справі, проживає в сімї з мамою і вітчимом, якого вважає за батька, рідного батька практично не знає.

Позивачка завдяки фінансовій допомозі чоловіка, своїх батьків кожного літа намагається оздоровлювати дитину на морському узбережжі, для чого виїжджає за межі України з дочкою в літній час на незначний період 10-14 днів.

Кожного разу, як встановлено, починаючи з 2013 року вона зверталася до ОСОБА_6 як до батька її дитини за отриманням його дозволу для оформлення документів на тимчасовий виїзд за кордон з дитиною для її оздоровлення в морській кліматичній зоні, і кожного разу ОСОБА_6 не заперечував, ніби, але належної нотаріально посвідченої згоди не оформляв. В звязку з цим кожного разу, починаючи з 2013 року ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною за кордон без згоди батька. На підтвердження цього в матеріалах справи є копії рішень Соснівського райсуду м. Черкаси від 02 квітня 2013 року, від 18 березня 2014 року, від 28 травня 2015 року по справам за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про надання дозволу на тимчасовий виїзд з малолітньою дитиною за кордон без згоди батька, згідно яких позови ОСОБА_5 були задоволені (ар. спр. 52-58).

Аналогічна ситуація , як вбачається із справи, склалася і в цьому році.

Необхідність звернення до суду обґрунтовується в даному випадку нормою ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», у відповідності з якою оформлення проїзного документу дитини громадянина України для виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. І згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, - за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого батьків.

Суд стверджує в рішенні, що не надано жодного з належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дитини, яким є відповідач, надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що ніби свідчить про відсутність підстав для надання судом дозволу на виїзд дитини.

Водночас суд вказує, що відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, тобто заперечував щодо надання дозволу на оформлення документів на виїзд та на здійснення виїзду з матірю за кордон на відпочинок і оздоровлення своєї малолітньої доньки ОСОБА_7.

Зазначена позиція, поведінка відповідача в судовому засіданні являється беззаперечним доказом на підтвердження відмови батька в наданні згоди на виїзд дитини і безумовною обставиною, що унеможливлює оформити виїзд дитини за кордон за встановленою законом процедурою. Маючи реальний намір надання такої згоди, її можна висловити і оформити належним чином практично в любий час, тим більше в судовому засіданні, діючи в інтересах дитини, що залишилось поза увагою суду.

Тому наведене і слід розглядати як обґрунтовану підставу для звернення позивачки до суду з даним позовом.

Нормами статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися на території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Фізична особа може бути обмежена у здісненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Оскільки відповідач відмовився надати належним чином оформлений дозвіл на тимчасовий виїзд його малолітньої дитини з матірю за межі України для відпочинку і оздоровлення в морській кліматичній зоні, питання у відповідності з діючим законодавством розглядається судом.

Позивачкою надана довідка від лор-лікаря від 10.05.2016 року, з якої вбачається, що дитина ОСОБА_7, віком 5 років на протязі року зверталася до лікаря 10 разів з приводу лор-захворювань і їй рекомендовано відпочинок і оздоровлення на березі моря і океану на літній період ( ар. спр.69). Таким чином, підтверджена необхідність відпочину і оздоровлення дитини в морській кліматичній зоні.

Хоча, як правильно зазначає апелянт, якщо вона має можливість відпочити зі своєю дитиною за кордоном на березі моря, подарувати їй літній відпочинок та необхідні для дитини емоції, вона вправі це зробити. І зовсім не обовязково, щоб дитина була хворою чи мала б довідки від лікарів, щоб відпочити із своєю сімєю на березі моря. Тому, дійсно, необґрунтованим слід визнати довід суду про те, що позивачкою не надано на підтвердження позову і необхідності виїзду за кордон на відпочинок та оздоровлення з дитиною жодної довідки про стан здоровя останньої з рекомендаціями лікарів.

Позивачка вказала і період перебування з дитиною за кордоном це травень-липень 2016 року.

Встановлено, що позивачка та дитина сторін являються громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні та місце реєстрації, позивачка, її чоловік, їх батьки проживають в Україні. Будь-яких обмежень чи заборон (крім складностей з отриманням згоди батька дитини), які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини сторін з матірю за межі України для тимчасового перебування (наприклад, відпочинку на березі моря чи океану), не вбачається.

З матеріалів справи встановлено, що відповідає дійсності і зауваження апелянта стосовно того, що її колишній чоловік ОСОБА_6 добровільно матеріальної допомоги дитині не надавав та не надає. До відпочинків та оздоровлення дитини ніякого відношення ні матеріального ні морального не мав та не має, навіть постійно чинить перешкоди щодо цього , не даючи дозвіл на відпочинок за кордоном, затягуючи розгляд її позовів про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька.

За таких обставин висновок суду про те, що надання дозволу на виїзд малолітньої дитини сторін без згоди батька без обмеження будь-яким терміном суперечить нормам матеріального права, що визначають рівність прав та обовязків батьків відносно виховання дитини та фактично унеможливлюють зясування питання щодо відповідності таких вимог інтересам дитини, - не заслуговують на увагу. Слід зазначити, що відповідач сам, завдяки неналежному відношенню до виховання та утримання своєї доньки в даному випадку, невиконанням матеріальних норм, які зобовязують батьків утримувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, про що йшлося вище, визначив нерівність свого положення.

До того ж період перебування дитини з матірю за межами України визначається в обовязковому прядку.

Аналізуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи внаслідок неповного зясування та врахування таких судом. Тому рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового у відповідності з наявними матеріалами справи, виходячи, перш за все, з інтересів дитини, - про задоволення позовних вимог.

При цьому колегія враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 1.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, на що звертає увагу і апелянт, яким встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Обговорюючи питання терміну, на який можливо дозволити виїзд неповнолітньої ОСОБА_7 з мамою за межі України, враховуючи вимогу позивачки, щоб це був період травня-липня 2016 року, та те, що на час ухвалення даного рішення місяць травень практично сплив, судова колегія вважає за можливе визначити такий період червень-серпень 2016 року.

У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат по судовому бору 551,20 грн. + 606,32 грн. = 1157,52 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 218 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2016 року по даній справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволити.

Дозволити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди батька дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, дозвіл на тимчасовий виїзду неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України на період червня-серпня місяців 2016 року без згоди батька дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати по судовому збору в сумі 1157,52 грн.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :