У х в а л а

іменем україни

09 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Житомирської міської ради, Корольовського районного відділу у м. Житомирі Управління державної міграційної служби у Житомирській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир»» про визнання членом сім'ї наймача, визнання права користування квартирою та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1991 року вона проживала у АДРЕСА_1 разом з наймачем цієї квартири, ОСОБА_7, з яким з 1991 року по день його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Зазначала, що після його смерті вона має право на укладення з нею договору жилого найму, як з членом сім'ї наймача. У зв'язку з цим, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю без укладення шлюбу із ОСОБА_7, визнати її членом сім'ї ОСОБА_7 та визнати за нею право на постійне користування вказаною квартирою.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2013 року провадження в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу закрито згідно з п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2012 року встановлено факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однією сім'єю.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08 квітня 2013 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано ОСОБА_6 членом сімґї наймача ОСОБА_7 у період з 1991 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано право ОСОБА_6 на користування квартирою АДРЕСА_1

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 08 квітня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано право ОСОБА_6 на користування квартирою АДРЕСА_1 Зобов'язано Житомирську міську раду та ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир»» укласти із ОСОБА_6 договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

У касаційній скарзі Житомирська міська рада просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви н відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Судами встановлено, що 16 листопада 1983 року ОСОБА_7 виданий ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 жилою площею 11,97 кв. м.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення − підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення(ст. 98 ЖК Української РСР).

Згідно з поквартирною карткою та довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія» КомЕнерго-Житомир» від 12 грудня 2012 року № 1619 ОСОБА_7 з 09 лютого 1984 року та по день його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) був зареєстрований за вказаною вище адресою. Зняття ОСОБА_7 з реєстрації за вказаною адресою здійснено у зв'язку із його смертю. На дату видачі довідки у квартирі інші особи не зареєстровані.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що при вирішенні цієї категорії справ суди повинні перевіряти, чи дотриманий встановлений законом порядок при вселенні у жиле приміщення.

За таких обставин та з підстав, установлених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, про те, що оскільки ОСОБА_6 з 1991 року проживала однією сім'єю з наймачем спірної квартири, ОСОБА_7, вселилася у квартиру з його згоди як член сім'ї наймача і до його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет; факт проживання позивачки із ОСОБА_7 однією сім'єю у спірній квартирі встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому ОСОБА_6 набула право користування цим приміщенням.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави длявого скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житомирської міської ради відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак