У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп», третя особа - ОСОБА_7, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь на відшкодування майнової шкоди 14 7489 грн 97 коп., з яких 3 228 грн 97 коп. витрати на придбання ліків та 11 520 грн для попереднього придбання путівки на санаторно-курортне лікування, і 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, 11 520 грн для попереднього придбання путівки на санаторно-курортне лікування її неповнолітньої доньки ОСОБА_9 та 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Також посилаючись на наявність у ОСОБА_5 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп») регламентну виплату за шкоду, пов'язану з лікуванням у розмірі 4 292 грн та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позивачка посилалась на те, що 31 березня 2012 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Деу-Ланос», порушив правила дорожнього руху (далі - ПДР) і допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099 під керуванням ОСОБА_10, завдавши середньої тяжкості тілесних ушкоджень їй та її неповнолітній доньці ОСОБА_9, які знаходились в якості пасажирів в автомобілі ВАЗ, в результаті чого вони тривалий час знаходилися на лікуванні, їй заподіяно майнову та моральну шкоду, вона та її донька потребують санаторно-курортного лікування.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 19 224 грн 49 коп., з яких 1 614 грн 49 коп. - витрати на лікування, 5 760 грн - для попереднього придбання путівки на санаторно-курортне лікування, 3 045 грн - на відшкодування моральної шкоди 3 045 грн - на відшкодування моральної шкоди неповнолітньої ОСОБА_9, 5 760 грн для попереднього придбання путівки на санаторно-курортне лікування неповнолітньої ОСОБА_9

У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 228 грн 97 коп. на придбання ліків, 6 090 грн на відшкодування її моральної шкоди та 6 090 грн на відшкодування шкоди неповнолітньої ОСОБА_9

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_11, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 31 березня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Деу-Ланос», під керуванням ОСОБА_12 та автомобіля ВАЗ 21099, під керуванням ОСОБА_10, в якому якості пасажирів перебували ОСОБА_13 та її неповнолітня донька ОСОБА_9

Витрати на лікування доньки у розмірі 18 тис. грн позивачу відшкодував ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами кримінальної справи.

Вина ОСОБА_5 в порушенні Правил дорожнього руху встановлена постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року.

08 квітня 2012 року між відповідачами було укладено договір обов'язкового страхуванню цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, яким передбачений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, а також життю та здоров'ю потерпілих внаслідок експлуатації автомобіля «Деу-Ланос».

До страхової компанії ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 не зверталися, про настання ДТП не повідомляли.

За нормами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення..

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що шкоду позивачу та її доньці завдано внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а тому відповідальність за неї повинні нести обидва водії транспортних засобів в рівних частках, а тому стягнув з ОСОБА_5 на користь позивача половину від сум майнової та моральної шкоди, які вважав такими, що підлягають стягненню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи вимоги частково, апеляційний суд правильно виходив із відсутності підстав для стягнення коштів на санаторно-курортне лікування, оскільки у матеріалах справи відсутній висновок відповідної лікарської експертизи щодо необхідності санаторно-курортного лікування потерпілих. Крім того, кошти на майбутнє придбання путівки на санаторно-курортне лікування підлягають стягненню не на користь потерпілого, а перерахуванню відповідній організації.

Відмовляючи у позові до страхової компанії, апеляційний суд правильно виходив із того, що ні позивач, ні відповідач до страхової компанії в установленому порядку не зверталися, про настання ДТП не повідомляли.

Із матеріалів касаційних скарг, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарги є необґрунтованими і наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Закропивний Л.М. Мазур В.А. Нагорняк