Справа № 338/1714/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1305/2016
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Беркій О.Ю., Малєєва А.Ю.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богородчанського районного суду від 27 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Апелянт вважає припущенням посилання суду першої інстанції на норми ч.3 ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» при стягненні з нього судового збору, оскільки будь-які посилання чи положення на ці норми у рішенні суду відсутні. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, апелянт просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Сторони в судове засідання не зявились з невідомих причин, хоч судові повідомлення були направлені у встановленому законом порядку і вручені завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа про стягнення з нього судового збору таким, що не підлягає виконанню. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів на підставі такого.

Із змісту ч.2 ст. 369 ЦПК України вбачається, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Згідно ч.4 ст.369 ЦПК у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Богородчанського районного суду від 30 грудня 2015 року, яким з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 16044,90 грн, а також судовий збір (а.с.69-71), було видано виконавчий лист №338/1714/15-ц від 28.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 974,40 грн судового збору (а.с.78-79).

На думку колегії суддів, даний документ відповідає змісту рішення суду та вимогам, які предявляються до виконавчого документа, визначеним Законом України "Про виконавче провадження".

Передбачених ч.4 ст.369 ЦПК підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, при розгляді заяви ОСОБА_2 судом першої інстанції не було встановлено.

Твердження ОСОБА_2 про відсутність в рішенні суду першої інстанції посилань на норми Закону України «Про судовий збір» та ст.88 ЦПК України, як на підставу, що унеможливлює стягнення з нього судового збору, не заслуговують на увагу з таких причин. По-перше, стягнення з відповідача судового збору в дохід держави за розгляд позову про стягнення аліментів передбачено п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч.3 ст. 88 ЦПК України. По-друге, рішення суду вступило в законну силу 19 січня 2016 року, і відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом оскарження даного рішення ні цілому, ні, зокрема, в частині стягнення судового збору. Тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції 28.01.2016 року правомірно було видано вищезазначений виконавчий лист. Правових підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, немає.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, вона є законною і обґрунтованою. Доводи апелянта висновку суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженої ухвали немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 303; 307; 312; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Богородчанського районного суду від 27 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_5