Ухвала іменем україни
04 березня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Умнова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2016 року у цивільній справі за позовом Ріпкинського сільського споживчого товариства до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної пожежею,-

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року позивач - Ріпкинське сільське споживче товариство звернувся до суду із позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив стягнути з відповідача 25 000 грн у відшкодування шкоди, заподіяної пожежею.

Позов мотивовано тим, що 01 червня 2010 року між ними та відповідачем був укладений договір оренди частини нежитлового приміщення площею 116 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1. В порушення п. 6.14 укладеного договору відповідач допустив порушення протипожежних правил, внаслідок чого 1 лютого 2012 року в орендованому приміщенні виникла пожежа, яка зруйнувала торгівельний заклад. Розмір заподіяних збитків становить 269060 грн. Зазначив, що позивач не має наміру відновлювати будівлю магазину та, враховуючи, що згідно акту обстеження технічного стану об'єкта нерухомості Ріпкинського ССТ та акту інвентаризаційного опису № 1 від 1 лютого 2012 року, залишкова вартість об'єкта становить 25000 грн, які і просив стягнути з відповідача у відшкодування шкоди, заподіяної пожежею.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Ріпкинського сільського споживчого товариства 25 000 грн у відшкодування шкоди, заподіяної пожежею; 250 грн у відшкодування судового збору; 3 456 грн у відшкодування витрат по проведенню судової будівельно-технічної експертизи. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, до касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Оскільки зі змісту касаційної скарги та матеріалів, доданих до неї вбачається, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, то він підлягає поновленню.

Разом з тим, дослідивши подані заявником матеріали вважаю, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності. Обставини, на які посилається заявник не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 червня 2010 року між Ріпкинським сільським споживчим товариством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір оренди нежитлового приміщення площею 116 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, термін оренди складає 11 місяців. Після укладання договору оренди нежитлового приміщення від 01 червня 2010 року між Ріпкинським сільським споживчим товариством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був підписаний акт приймання-передачі частини вказаного нежитлового приміщення площею 116 кв. м, в якому зазначено, що внутрішні комунікації знаходяться у робочому стані. 01 лютого 2012 року в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 сталась пожежа, внаслідок якої була пошкоджена вказана будівля.

Згідно з технічним висновком по дослідженню причин виникнення пожежі № 7, складеним інженером дослідно-випробувальної лабораторії при Управлінні Держтехногенбезпеки у Чернігівській області, причиною пожежі, яка виникла 01 лютого 2012 року в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, є коротке замикання електромережі в магазині.

Постановою головного інспектора з пожежного нагляду Ріпкинського РВ УДІТБ від 04 лютого 2012 року ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 34 грн, у зв'язку з порушенням останнім правил пожежної безпеки при улаштуванні електричної проводки.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № С-189 від 19 серпня 2015 року, розмір матеріальних збитків, завданих Ріпкинському сільському споживчому товариству внаслідок пожежі, яка мала місце 01 лютого 2012 року в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, станом на час проведення експертизи складає 269 060 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками, якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що пожежа в приміщенні сталася з вини відповідача.

Місцевий суд, посилаючись на визначений висновком експерта розмір заподіяного збитку позивачу, внаслідок пожежі та враховуючи предмет позову, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пожежі.

Доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності, правомірно не взято судом до уваги, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, відповідач не повертав Ріпкинському ССТ торгівельний заклад (магазин продтоварів) після настання такої форс-мажорної обставини, як пожежа, за актом передачі, інших доказів передачі торгівельного закладу Ріпкинському ССТ відповідач не надав, тому перебіг позовної давності в один рік за вимогами наймодавця про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві не розпочався (ст. 786 ЦК України).

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами не вбачається.

Керуючись ст.ст. 325, 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року, ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2016 року у цивільній справі за позовом Ріпкинського сільського споживчого товариства до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної пожежею .

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Умнова