Справа №200/6988/15-ц
Провадження № 6/200/2417/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Кравченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» по цивільній справі № 7416/2014 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» по цивільній справі № 7416/2014.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи у третейському суді, їй не надсилалась копія позовної заяви, у звязку з чим порушено її право на судовий захист та можливість надавати докази. Кредитної карти вона не отримувала.

У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань суду не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19.12.2014 року за № 7416/2014 постановленого у складі третейського судді Кириченко Н.В. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № SAMDN6211 від 30.09.2010 року в сумі 13316,66 грн. та 500 грн. третейського збору.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.09.201, та ПАТ КБ «Приватбанк», а також п.1.1.7.30 Витягу із Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, сторони домовились, що всі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із даного договору і інших договорів між банком та клієнтом, чи в звязку з ними, в тому числі що стосуються їх виконання, порушення, припинення чи визнання недійсними, підлягають вирішенню в одному із вказаних судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду): постійно діючий третейський суд при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз»; постійно діючий третейський суд при Асоціації «Юридичні компанії України»; суд загальної юрисдикції.

Отже, зазначена заява містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Дніпровським банківський союз».

Як вбачається із заяви, заявник просить скасувати рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19.12.2014 року у справі №7416/14 з підстав, що справа по якій прийнято вказане рішення, була не підвідомча цьому третейському суду відповідно до закону і даний суд вирішив питання про права та обовязки особи, яка не брала участь у справі, що на думку заявника є підставою для скасування рішення третейського суду.

Із загального змісту Закону України «Про третейські суди» вбачається, що оскарження рішення можливе у вигляді його скасування за формальними ознаками та у виключних випадках, перелік яких встановлений у ст. 51 Закону України «Про третейські суди» і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЗУ «Про третейські суди» сторонам має бути направлене повідомлення про день, час та місце проведення засідання третейського суду не пізніше ніж за 10 днів до такого засідання. Повідомлення направляється або вручається в порядку, визначеному статтею 15 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів третейської справи, а саме із реєстру (на замовлення листи відправлені - Третейський суд при АДБС) від 08 грудня 2014 р., документи та письмові матеріали, а також рішення третейського суду від 19.12.2014 р. направлені за адресою заявника ОСОБА_1, яка зазначена у позовній заяві, а саме: 63513, Харківська область, Чугуївський район, смт. Кочеток, вул. Дружби буд. 15.

Отже посилання заявника на наявність підстав, передбачених п.5 ч.2 ст. 389-5 ЦПК України, для задоволення заяви, є обґрунтованими, оскільки цією нормою закону визначено підставою можливого скасування рішення суду - вирішення третейським судом питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі. При цьому, учасниками третейського розгляду, згідно ст. 34 Закону України «Про третейські суди» є сторони та їх представники. ОСОБА_1 була відповідачем у справі № 7416/2014, розглянутій третейським судом, тобто стороною у справі. При цьому в третейській справі №7416/2014 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не містяться зворотні поштові повідомлення про отримання ОСОБА_1 документів, а також рішення третейського суду від 19.12.2014 р., які були направлені на її адресу.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ОСОБА_2 набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на момент ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз», а саме 19 грудня 2014 року, ОСОБА_2 України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Частиною 6 ст. 389-4 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право або постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін або постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду.

Відповідно ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-64цс15 від 20.05.2015 року, ОСОБА_2 України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнив пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015р. викладена правова позиція щодо непідвідомчості спорів за позовами банків про стягнення заборгованості за кредитними договорами із споживачами банківських послуг третейським судам.

За ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19.12.2014 року по третейській справі № 7416/2014 підлягає задоволенню, оскільки третейський суд у складі третейського судді Кириченко Н.В. вирішено питання про права і обов'язки ОСОБА_1, яка не брала участь у справі у звязку з не отриманням за місцем його проживання документів та інших письмових матеріалів рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи в інший спосіб, що передбачає отримання доказів доставки документів.

Керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 208, 209, 210, 293, 294 ч. 6 ст. 389-4, ст.ст. 389-5, 389-6 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Постановою Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015р. суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» по цивільній справі № 7416/2014 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 19.12.2014 року по справі № 7416/2014 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом пяти днів з дня її проголошення, а якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Е.В. Женеску