Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/749/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Голосеніна Т. В.
Категорія - спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

14.04.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П., Кривохижі В.І.

за участі секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представникаОСОБА_2, ОСОБА_3, на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року і

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування вимог зазначав, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2, з ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто 2 913 768 гривень безпідставно набутих коштів, що еквівалентно 225 000 доларів США. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання. Проте відповідно до інформації про виконавче провадження від 24 квітня 2015 року, отриманої з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, рішення суду не виконано.

Після ухвалення апеляційним судом рішення і до пред'явлення позову до суду, курс долара збільшився з 12,95008 гривень до 20,637560 гривень за 1 долар США. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а тому позивач як кредитор, має право на пред'явлення вимог про стягнення суми боргу, яка визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 курсову різницю в розмірі 1 729 683 грн. (225 000 доларів США х 20, 637560 грн. - 2 913 768 грн.).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом матеріального права тапорушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що оскільки рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року відповідачем не виконано, то позивач має всі правові підстави для визначення суми зобов'язання у гривневому еквіваленті, виходячи із офіційного курсу долара США на день ухвалення рішення у справі, та стягнення з відповідача різниці між сумою зобов'язання, визначеного на день ухвалення рішення апеляційним судом, і сумою зобов'язання, визначеного на день ухвалення рішення у цій справі.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника ОСОБА_2, ОСОБА_5, який підтримував доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення курсової різниці, яка виникла у наслідок зміни офіційного курсу долара США до гривні з моменту ухвалення апеляційним судом рішення від 16 вересня 2014 року і до його виконання, не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_4 з 04 червня 2008 року був власником нежитлових будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_1

03 вересня 2013 року між ним і ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу зазначених приміщень за 225 000 доларів США, які отримані продавцем (ОСОБА_4.) від покупця (ОСОБА_2.) до оформлення цього договору і сторони підтвердили факт повного розрахунку за проданий об'єкт. За актом від 03 вересня 2013 року продавець передав, а покупець прийняв нежитлові приміщення.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу,житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Встановивши, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03 вересня 2013 року нотаріально посвідчений не був, апеляційний суд дійшов висновку, що цей договір є недійсним. Оскільки ОСОБА_4 отримав та зберігав у себе грошові кошти без достатньої правової підстави (ч.1 ст.1212 ЦК України, договір не був нотаріально посвідчений), то він зобов'язаний повернути позивачу отримані кошти.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 913 768 грн., що еквівалентно 225 000 доларам США (за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення рішення апеляційним судом гривневий еквівалент одного долару США складав 12,95008 грн.), які були отримані ОСОБА_4 в рахунок оплати за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03 вересня 2013 року .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року це рішення апеляційного суду залишено без змін.

На виконання вказаного рішення, 09 жовтня 2014 року Олександрійським міськрайонним судом видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця від 13 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження (а.с.6).

Пред'явивши вимоги про стягнення курсової різниці в розмірі 1 729 683 грн., позивач фактично просить змінити рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року.

Оскільки вказані вимоги позивача не ґрунтуються на законі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Порушення судом норм процесуального права, на які посилається представник позивача у апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ці порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі і доказах,висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам, наданим сторонами доказам, спір по суті вирішено правильно, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Т.О.Сукач

Судді В.П.Бубличенко

В.І. Кривохижа