У х в а л а

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 14 листопада 2013 року між нею, як адвокатом, та відповідачем було укладено договір про надання адвокатських послуг, згідно з яким вона взяла на себе зобов'язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а довіритель зобов'язувався приймати та оплачувати надану юридичну допомогу.

Згідно п.3.3 договору розмір її гонорару становить 20 % від суми, яку отримує відповідач в рахунок відшкодування завданої шкоди (задоволених вимог).

Вказувала, що вона виконала взяті на себе зобов'язання, що підтверджується актом виконаних робіт від 26 серпня 2014 року, а загальна сума за наданні послуги становить 327 447 грн 20 коп., при цьому відповідачем сплачено лише 16 760 грн 05 коп.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 своїх зобов'язань за вищевказаним договором не виконав та в добровільному порядку виконувати відмовляється, просила стягнути з останнього на свою користь заборгованість з оплати гонорару за наданні послуги в сумі 472 061 грн 61 коп., яка складається з: основної заборгованості у розмірі 310 687 грн 15 коп., 3 % річних в сумі 11 312 грн 43 коп. та інфляційних втрат - 150 062 грн 03 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2016 рокуу задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 14 квітня 2016 рокускасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволення позову ОСОБА_4 відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватирішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що вирок суду, яким на користь ОСОБА_5 стягнуто майнову шкоду в сумі 1 612 326 грн, 20 % від якої мали становити розмір гонорару ОСОБА_4, набрав законної сили 19 листопада 2015 року, до цього часу не виконаний, а договір про надання правової допомоги, укладений між сторонами, є припиненим з жовтня 2014 року, а тому вимоги позивача є безпідставними та суперечать положенням ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, судом зазначено, що відповідно до цієї норми Закону оплата гонорару у таких випадках може бути здійснена відповідачем за фактично виконану роботу до моменту припинення договору.

При цьому, актом виконаних робіт від 26 серпня 2014 року встановлено, що ОСОБА_5 за надання йому правової допомоги у кримінальній справі сплачено ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 16 760 грн 05 коп., а визначена в акті сума до сплати за надані послуги в розмірі 310 687 грн 15 коп. суперечить змісту договору, яким передбачено сплату відсотків після отримання відповідачем присуджених сум.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С.Висоцька

В.М. Колодійчук