Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Якимчук І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі. В позовній заяві вказує на те, що він був прийнятий на роботу машиністом екструдера, згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 07.08.2012 року, зареєстрованого в Рівненському міському центрі зайнятості за № 4.

Відповідно до п. 3 фізична особа зобов'язується оплатити працю Працівника у розмірі 105 % мінімальної заробітної плати на місяць.

29.05.2015 року його звільнено з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. 04.06.2015 р., трудовий договір між працівником і фізичною особою від 07 серпня 2012 року знято з реєстрації.

При звільненні з роботи йому не було нараховані та виплачені сума компенсації за невикористану відпустку. У зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі починаючи з 07.08.2012 року по 29.05.2015 року включно.

16.06.2015 року, він звернувся письмово з листом - проханням до свого роботодавця ОСОБА_3 про надання йому довідки про заборгованість по заробітній платі, згідно умов трудового договору № 4 від 07.08.2012 року, та з вимогою по проведенню повного розрахунку.

Вважає, що роботодавцем під час звільнення його з роботи були порушені вимоги Кодексу законів про працю України стосовно проведення розрахунку з працівником, який звільняється у день звільнення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив зобов'язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за період з 29.05.2015 року по день проведення повного розрахунку. Від позовних вимог про виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки відмовився, оскільки дані кошти йому вже виплачені.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 під час звільнення з роботи ОСОБА_1 були дотримані всі вимоги чинного трудового законодавства. У день звільнення з ним було проведено розрахунок. Кошти необхідні для проведення розрахунку за невикористану відпустку були відсутні в касі підприємця, тому ОСОБА_1 було у день звільнення повідомлено, що він зможе отримати кошти на наступний робочий день після звільнення. У звязку з чим вважає, вина фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 у несвоєчасній виплаті компенсації за невикористану відпустку відсутня, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази надані сторонами та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 07.08.2012 року, зареєстрованому в Рівненському міському центрі зайнятості за № 4, укладеному між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в період часу з 07.08.2012 року по 29.05.2015 року, працював машиністом екструдера.

29.05.2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. 04.06.2015 року, трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 07.08.2012 року, зареєстрований в Рівненському міському центрі зайнятості за № 4, був знятий з реєстрації в Рівненському міському центрі зайнятості.

Згідно ст. 116 КзПП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

29.05.2015 року, в день звільнення, ОСОБА_1 було виплачено 1161,20 гривень заробітної плати, видано трудову книжку.

Дані обставини визнані сторонами і тому, у відповідності до ст. 61 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають.

Крім того, судом встановлено, що станом на 29.05.2015 року ОСОБА_1 було нараховано, але не виплачено в день звільнення 756,46 гривень компенсації за невикористану відпустку, що і стало підставою для звернення з позовною заявою до суду.

З дослідженого в судовому засіданні копії видаткового касового ордеру від 22.01.2016 року, 756,46 гривень компенсації за невикористану відпустку було виплачено ОСОБА_1 22.01.2016 року.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що 16.06.2015 року він, знаючи про борг по невиплаченій компенсації за невикористану відпустку звертався письмово до ФОП ОСОБА_4 з вимогою провести з ним повний розрахунок та звертався в Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області із скаргою на неправомірні дії ФОП ОСОБА_4

Суд оцінюючі дані докази приходить до переконання, що вони не можуть бути покладені в основу висновку, що невиплата ОСОБА_1 в день звільнення 756,46 гривень компенсації за невикористану відпустку відбулась з вини ФОП ОСОБА_4

З дослідженої в судовому засіданні відповіді Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області № 17-07/320 від 15.06.2015 року судом встановлено, що перевірка по зверненню ОСОБА_1 фахівцями Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області не проводилась.

З дослідженого в судовому засіданні опису вкладення до цінного листа, судом встановлено, що в даному описі не вказана точна адреса місця проживання ОСОБА_4, що перешкоджає встановити, що ОСОБА_1 дійсно направлялась заява для ОСОБА_4 від 16.06.2015 року з проханням провести з ним повний розрахунок, оскільки представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив факт отримання ним будь-якої кореспонденції направленої ОСОБА_1 на його адресу.

Крім того, судом встановлено, що в день звільнення 29.05.2015 року, ОСОБА_1 було проінформовано про нараховану компенсацію за невикористану відпустку та було повідомлено про можливість її отримання 01.06.2015 року, на наступний робочий день після його звільнення.

З дослідженого в судовому засіданні акта від 29.05.2015 року судом встановлено, що комісія у складі: голови комісії - завідуюча складом ОСОБА_5, членів комісії - головного бухгалтера ОСОБА_6, директора з виробництва ОСОБА_7, склали даний акт про те, що у їх присутності, головним бухгалтером ОСОБА_6 ОСОБА_1 було надано письмове повідомлення про розмір коштів належних йому до виплати у звязку зі звільненням. Власником ОСОБА_3, також, повідомлено ОСОБА_1 про те, що у звязку з відсутністю готівкових коштів, компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 грн. буде виплачена 01 червня 2015 року, для чого йому необхідно з'явитись в бухгалтерію для їх отримання.

Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили факти зафіксовані в акті від 29.05.2015 року та наполягли на тому, що у їх присутності ОСОБА_1 було надано письмове повідомлення про розмір коштів належних йому до виплати у звязку зі звільненням та розяснено, що у звязку з відсутністю готівкових коштів, компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 грн. буде виплачена 01 червня 2015 року.

Відсутність коштів в касі підприємця свідок ОСОБА_6, яка працює головним бухгалтером у ФОП ОСОБА_3, пояснила тим, що оскільки рішення про звільнення ОСОБА_1 було прийнято спонтанно, вона не встигла замовити готівку в необхідній кількості, крім того, в той день звільнялись ще і інші працівники.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено, що компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 гривень не виплачена в день звільнення по вині фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, оскільки 29.05.2015 року ОСОБА_1 було надано письмове повідомлення про розмір коштів належних йому до виплати у звязку зі звільненням та розяснено, що компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 грн. буде виплачена 01 червня 2015 року.

Таким чином, суд вважає, що вина фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у невиплаті компенсації за невикористану відпустку у день звільнення відсутня, а ОСОБА_1 не доведено, що 01 червня 2015 року він не міг вільно отримати належні йому до виплати кошти, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 116 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Рогозін