Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, скасування наказу щодо контролю виконання посадових обов'язків, скасування наказу про скорочення штату та чисельності працівників, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Дудчика Олега Михайловича, який діє від імені Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року, додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив скасувати накази Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»): від 05 травня 2014 року № 326-ст та стягнути з відповідача на свою користь 60 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; від 06 травня 2014 року № 327-ст та стягнути з відповідача на свою користь 70 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; від 10 квітня 2014 року № 073/ГО/заг. та стягнути з відповідача на свою користь 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; від 30 квітня 2014 року № 315-к про скорочення штату та чисельності працівників Вінницької регіональної дирекції АТ «СГ» ТАС» та стягнути з відповідача на свою користь 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 10 квітня 2014 року № 073 / ГО / заг «Про створення журналу реєстрації обліку та контролю виконання посадових обов'язків начальником відділу майнового страхування Вінницької регіональної дирекції АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) ОСОБА_3, організацію та контроль роботи ОСОБА_3».

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року скасовано наказ ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 06 травня 2014 року № 327-СТ про дисциплінарне стягнення та оголошення догани ОСОБА_3

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди, вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про скасування наказу від 05 травня 2014 року № 326-ст про застосування дисциплінарного стягнення та оголошення догани скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким наказ про застосування дисциплінарного стягнення від 05 травня 2014 року № 326-ст та оголошення догани ОСОБА_3 за порушення трудової дисципліни скасовано.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Дудчик О.М., який діє від імені ПрАТ «Страхова група «ТАС», посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції у нескасованій частині, додаткове рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати вимоги розумності і справедливості.

Статтями 147, 147-1 КЗпП України установлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачає, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Судом установлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2014 року задоволено позов ОСОБА_3, скасовано накази ПрАТ «СГ «ТАС» про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також наказ про його звільнення, поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника відділу майнового страхування Вінницької регіональної дирекції ПрАТ «СГ «ТАС», стягнуто з цього товариства на користь позивача 12 390 грн 12 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу (нарахування і утримання з суми середнього заробітку податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів здійснити при виплаті цих коштів), 2 тис. грн на відшкодування завданої моральної шкоди, 4 тис. грн на відшкодування витрат на правову допомогу, а також судовий збір у сумі 487 грн 20 коп. у дохід держави.

01 квітня 2014 року в.о. директора ПрАТ «СГ «ТАС» винесено наказ № 190-К, яким ОСОБА_3 прийнято на посаду начальника відділу майнового страхування Вінницької регіональної дирекції з 02 квітня 2013 року зі строком випробування три місяці.

11 квітня 2014 року директором з персоналу ПрАТ «СГ «ТАС» видано наказ № 127-В про відрядження працівників Вінницької регіональної дирекції, згідно з яким ОСОБА_3 10 квітня 2014 року відряджено у АТ «СГ «ТАС» (приватне) у м. Київ для вирішення виробничих питань.

Через відмову позивача відбути у відрядження наказом від 05 травня 2014 року № 326-СТ ОСОБА_3 оголошено догану за порушення трудової дисципліни.

Задовольняючи позовні вимоги у частині скасування наказу відповідача від 10 квітня 2014 року № 073/ГО/заг про створення журналу реєстрації обліку та контролю виконання посадових обов'язків начальником відділу майнового страхування Вінницької регіональної дирекції АТ «СГ «ТАС» (приватне) ОСОБА_3, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що у вказаному наказі фактично зазначено завдання, обов'язки та відповідальність позивача, даний наказ містить зміст посадової інструкції, винесений тільки стосовно одного працівника, крім того, визначено необхідність в постійному контролі з боку керівництва підприємства за виконанням позивачем своїх щоденних посадових обов'язків, а також встановлено низку заходів (щоденне, щомісячне, щорічне планування та звітність про виконану роботу), які останній повинен був здійснювати поза обсягом тих обов'язків, що встановлено його посадовою інструкцією, при цьому кожен звіт та план повинен був бути затверджений вищим керівництвом регіонального підрозділу. Також цим же наказом передбачалося, що у разі незатвердження складених позивачем планів та звітів керівниками регіонального підрозділу таке буде розцінено ПрАТ «СГ «ТАС» як неналежне виконання трудових обов'язків та порушення трудової дисципліни з боку позивача.

Виходячи з вищевикладеного, правильним є висновок суду про те, що вищевказаний наказ порушує права позивача, а такими незаконними діями відповідача були задіяні дискримінаційні механізми у питаннях регулювання трудових відносин позивача як працівника, тобто порушено ст. 21 КЗпП України, у зв'язку із чим правомірно застосував положення ст. 51 КЗпП України про гарантування громадянину права на належні і достойні умови праці, чим сприяв у збереженні роботи позивача.

Погоджуючись із вищевказаними висновками суду першої інстанції, апеляційний суд додатково зазначив, що визначені в наказі обов'язки позивача, форми контролю за ним та встановлення відповідальність за невиконання якогось з пунктів цього наказу за своїм змістом направлені на створення для позивача нестерпних та принизливих умов праці, що прямо суперечить його посадовим обов'язкам, принципам щодо об'єктивної оцінки виконаної працівником роботи та рівності трудових прав поміж інших працівників підприємства.

Задовольняючи позовні вимоги про скасування наказу від 06 травня 2014 року № 327-ст, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що в наказі не наведено жодного конкретного порушення трудової дисципліни, яке вчинив позивач, і за яке позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, натомість, викладені у наказі загальні формулювання не містять відомостей про характер, час скоєння та конкретні обставини порушення трудової дисципліни, тобто дисциплінарного проступку, за який позивач притягується до дисциплінарної відповідальності; не зазначено недбале виконання яких саме посадових обов'язків допустив позивач чи в чому конкретно виразилося порушення ним трудової дисципліни, крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем привласнено кошти АТ «СГ «ТАС» (приватне) у розмірі 30 грн, про що йдеться в наказі від 06 травня 2014 року № 327-ст.

При цьому на підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що відмова позивача була викликана насамперед дотриманням ним тих посадових обов'язків, що визначені в посадовій інструкції начальника відділу майнового страхування ПрАТ «СГ «ТАС» та затверджені директором цього підприємства 08 квітня 2014 року.

Разом із тим суд дійшов висновку, що неналежне ознайомлення працівника з оригіналом наказу про відрядження, відсутність чітко визначених завдань відрядження та ненадання директором регіонального представництва письмового дозволу на відсутність позивача на робочому місці у визначений в наказі про відрядження час, а також попередні дії роботодавця стосовно позивача, а саме: оголошення низки незаконних доган, безпідставне звільнення з роботи - призвели до обґрунтованого побоювання працівника щодо подальшого негативного розвитку подій у його кар'єрі та надавали йому повне право вимагати від керівництва підприємства чіткого дотримання ним же розроблених посадових інструкцій, а саме: отримання письмового дозволу на відсутність на робочому місці у м. Вінниці задля убезпечення можливого звинувачення у більш тяжкому проступку - прогулі.

Правильними є також висновки судів і в тій частині, що представником відповідача не надано суду доказів щодо виробничої необхідності направлення позивача у відрядження, не зазначено, які саме питання та завдання йому ставились, так і не доведено перед судом, у чому виявилась заподіяна підприємству шкода через невиконання позивачем наказів про відрядження від 09 та 11 квітня 2014 року.

У зв'язку із цим суд обґрунтовано вважав, що діями відповідача щодо неправомірного накладення дисциплінарного стягнення, порушення роботодавцем ст. 149 КЗпП України позивачу спричинена моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, спричинених порушенням його конституційного права на працю, втраті нормальних життєвих зв'язків, тому, виходячи із засад розумності, справедливості та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування наказу відповідача від 05 травня 2014 року № 326-ст, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивача було повідомлено про відрядження шляхом надання йому відповідно ксерокопії наказу, а також те, що направлення працівника підприємства у відрядження оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник строку й мети відрядження, що і було зроблено відповідачем, позивач у відрядження не прибув, не виконав наказу про відрядження працівників Вінницької регіональної дирекції, чим допустив порушення трудової дисципліни, тому вказаний наказ про дисциплінарне стягнення винесено правомірно без порушення прав позивача.

Оскільки рішення судів у цій частині позовних вимог не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування наказу від 30 квітня 2014 року № 315-к про скорочення штату та чисельності працівників Вінницької регіональної дирекції АТ «СГ «ТАС», суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, що позивача було попереджено за 2 місяці про наступне вивільнення та про відсутність інших вакансій, а також те, що він на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, фактично не звільнений із займаної ним посади.

Однак апеляційний суд не погодився із вищевказаними висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування наказу відповідача від 05 травня 2014 року № 326-ст про застосування дисциплінарного стягнення та оголошення догани, а також похідних позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, та під час перегляду справи в апеляційному порядку дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вказаних позовних вимог з огляду на таке.

Апеляційний суд виходив із того, що в наказі відповідача від 09 квітня 2014 року № 127-В відсутня інформація про те, що позивача направлено у відрядження до Головного офісу ПрАТ «СГ «ТАС», оскільки у цьому наказі вказано лише адресу прибуття: м. Київ.

При цьому суд урахував, що у судовому засіданні апеляційного суду Вінницької області представником ПрАТ «СГ «ТАС» Дудчиком О.М. визнано той факт, що у матеріалах справи відсутні докази того, що 10 квітня 2014 року позивач мав відбути у відрядження до м. Києва для виконання певного конкретного визначеного завдання та вказав, що більшість наказів про відрядження має за мету вирішення виробничих питань.

Апеляційний суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутній письмовий дозвіл директора РП на відрядження позивача до м. Києва, у зв'язку із чим дійшов висновку, що 10 квітня 2014 року позивач належним чином виконував свої посадові обов'язки, визначені посадовою інструкцією, та не порушував трудової дисципліни.

Крім того, суд виходив із того, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем привласнено кошти АТ «СГ «ТАС» (приватне) в розмірі 30 грн, про що зазначено в наказі від 05 травня 2014 року № 326-ст.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано вважав, що позивач не порушував трудової дисципліни та не спричиняв відповідачу матеріальної шкоди, а наказ від 05 травня 2014 року № 326-ст про дисциплінарне стягнення був виданий з порушенням порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, тому до позивача безпідставно застосовано дисциплінарне стягнення.

Разом із тим апеляційний суд обґрунтовано вважав, що діями відповідача щодо неправомірного накладення дисциплінарного стягнення позивачу спричинена моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, спричинених порушенням його конституційного права на працю, втраті нормальних життєвих зв'язків, розмір якої із врахуванням глибини душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, справедливості та фактичних обставин справи, апеляційний суд визначив у 2 тис. грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції у нескасованій частині висновків та апеляційний суд правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дудчика Олега Михайловича, який діє від імені Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року у нескасованій частині, додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак