12.04.2016 Справа № 756/7490/15-ц
Номер провадження 2/756/405/16
Номер справи 756/7490/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва :

у складі: головуючого - судді -Яценко Н.О.

при секретарі - Супрун А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач через свого представника звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 25 грудня 2000 року чоловік позивачки ОСОБА_3 оформив у письмовому вигляді з приватним підприємцем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу списаної з експлуатації Дніпровської водопровідної станції будівлю колишньої трансформаторної підстанції (будки), розташованої біля житлового будинку АДРЕСА_1, за що сплатив 500 грн. готівкою до підписання договору.

ОСОБА_3 переконався у законності володіння ОСОБА_2 вказаною будівлею та отримав копію Договору про передачу списаного об*єкту на злам про що в наявності копія зазначеного договору між ОСОБА_2 та Дніпроводською водопровідною станцією.

За домовленістю між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 після письмового укладення Договору купівлі-продажу та сплати коштів сторони здійснять нотаріальне посвідчення вказаного договору. Але після отримання грошей та підписання документів ОСОБА_2 почав уникати зустрічей та відмовлятися від візиту до нотаріусу для посвідчення договору посилаючись на зайнятість та брак часу.

Чоловік позивачки неодноразово звертався до продавця споруди з проханням виділити час та відвідати нотаріуса, але так і не спромігся досягти згоди останнього. Свідками неодноразових прохань про необхідність нотаріального посвідчення Договору, крім позивачки, були: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

Дружина померлого ОСОБА_1 прийняла спадщину та стикнулася з необхідністю оформлення права власності на придбану будівлю - це і стало причиною звернення до суду.

ОСОБА_3 угоду виконав у повному обсязі у день підписання Договору купівлі-продажу, а тому зазначає, що є всі підстави для визнання угоди дійсною.

Трансформаторна підстанція за своєю правовою природою не відноситься до об*єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, на це Міністерство юстиції України звернуло увагу у своїй відповіді позивачці.

Відповідно , існує висновок, що Дніпровська водопровідна станція вчинила дії, які свідчать про відмову від права власності на майно, яке не підлягає державній реєстрації, а саме списала будівлю та продала її приватному підприємцю, що за ст.347 ЦК України означає відмову від права власності.

Зазначає, що новий власник трансформаторної підстанції ОСОБА_2 мав усі права розпорядитися своїм майном на власний розсуд, що він і вчинив, оформивши договір купівлі-продажу.

Вказує, що ОСОБА_3 набув право власності, як добросовісний набувач і підстави витребувати у нього майна згідно ст.388 ЦК України відсутні, оскільки останній сплатив кошти за придбане майно.

Після смерті чоловіка позивачка залишилася єдиним спадкоємцем, що підтверджується повідомленням шостої Київської державної нотаріальної контори.

Посилаючись на ст.ст.15, 16, 20, 181, 219, 220, 388 ЦК України, ст.47 ЦК УРСР , з урахуванням уточнень позовних вимог просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу списаної з експлуатації Дніпровської водопровідної станції будівлю колишньої трансформаторної підстанції (будки), розташованої біля житлового будинку АДРЕСА_1 від 25.12.2000 року між ОСОБА_3 та Приватним підприємцем ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, з обставин викладених в позові та просили суд позов задовольнити.

Відповідач в судові засідання не з*являвся, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, суду направив заяву про визнання позову та просив суд розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи в судові засідання не з*являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

25 грудня 2000 року чоловік позивачки ОСОБА_3 оформив у письмовому вигляді з приватним підприємцем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу списаної з експлуатації Дніпровської водопровідної станції будівлю колишньої трансформаторної підстанції (будки), розташованої біля житлового будинку АДРЕСА_1, за що сплатив 500 грн. готівкою до підписання договору.

Між ПП ОСОБА_2 та Дніпроводською водопровідною станцією було укладено Договір про передачу списаного об*єкту на злам . Як убачається зі змісту договору за виконані транспортні послуги трактором К-700 виконані ОСОБА_2 Дніпроводська водопровідна станція передає на його користь списане з експлуатації, яке прийшло в непридатний стан приміщення трансформаторної будки та громадського туалету, розташованого по АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов*язується своїми силами розібрать вищевказані приміщення в зручний для нього час, звільнити територію від сміття та будівельних матеріалів. Будівельні матеріали залишаються на користь ОСОБА_2 Дніпроводська водопровідна станція передає ОСОБА_2 акт про списання об*єктів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

Позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3

Так у разі укладання договору про купівлі-продажу нерухомого майна у простій письмовій формі, без додержання нотаріального посвідчення та державної реєстрації до 31.12.2012 року (включно), такі договори не підлягають визнанню дійсними , оскільки положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними та не створюють прав і обов'язків для сторін.

Суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову протирічить вимогам законодавства.

Відповідно до ст.47 УРСР нотаріальне посвідчення угод обов*язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з чинним законодавством , яке діяло на час підписання договору 25.12.2000 року, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню (договір купівлі-продажу, міни та дарування житлового будинку та його застави). Тобто нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу списаної з експлуатації колишньої трансформаторної підстанції (будки), згідно чинного законодавства не потребувала обов*язкового нотаріального посвідчення і тому взагалі відсутні підстави для застосування ст.47 ЦК УРСР, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 ЦК УРСР, ст.ст. 10, 57, 60, 169, 208, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: