Справа № 371/2028/15-ц Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/2294/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 48 06.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В.,Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

встановила :

у грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачкою, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває з нею у шлюбі з 21 червня 2008 року.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейні відносини з відповідачем не склались через різне розуміння сімейних прав та обов'язків, різні погляди на зміст сімейних відносин, відсутність взаєморозуміння та поваги. Відповідачем фактично велась боротьба за лідерство в сім'ї, не визнавався його авторитет як чоловіка, що призвело до значного дисбалансу подружніх відносин, зміст яких був зведений до рівня систематичного нагадування переліку його зобов'язань. Такі відносини викликали постійні суперечки та призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу суперечить інтересам кожного члена сім'ї.

Не заперечуючи проти позову про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 подала зустрічний позов до позивача.

Просила стягнути аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року первісний та зустрічний позов об'єднано в одне провадження.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 21 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за актовим записом №870.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця селища міського типу Летичів Хмельницької області, зареєстроване місце проживання: селище міського типу АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, місце роботи: товариство з обмеженою відповідальністю «Астон Бізнес Сервіс», на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до його повноліття.

Аліменти стягувати, починаючи з 21 січня 2016 року.

Рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 в межах суми платежу за один місяць в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) підлягало негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 551 гривню 20 копійок судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, таке, що не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просила рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 лютого 2016року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінити в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн., а в іншому рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вона не хоче їхати з м. Києва з малолітнім сином та проживати за адресою своєї реєстрації, оскільки син навчається в першому класі в гарному навчальному закладі м. Києва, де дітям дають належне виховання та достойного рівня шкільну освіту.

Крім того, апелянт безробітна та стоїть на обліку в Деснянському РЦЗ м. Києва з листопада 2015 року, не має стабільного доходу, винаймає житло в м. Києві та самостійно піклується, забезпечує всім необхідним малолітнього сина.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, на думку апелянта, не взяв до уваги, що на час розгляду справи, апелянт не працювала та не мала стабільного доходу. Комунальні послуги апелянт сплачує самостійно та продуктами харчування забезпечує сина також разом зі своїми батьками.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21 червня 2008 року, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 21 червня 2008 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Піївською сільською радою Миронівського району Київській області 24 грудня 2008 року.

З серпня 2015 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Шлюбні відносини між ними припинені через різне розуміння подружніх прав та обов'язків, різні погляди на шлюбні відносини. Постійні суперечки призвели до фактичного припинення шлюбних відносин та втрати взаєморозуміння і поваги в сім'ї.

Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. Розлад в сім'ї не носить тимчасового характеру.

Рішення обох з подружжя про небажання збереження шлюбу є категоричним. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя.

Дитина проживає з відповідачем, позивач надавав кошти на утримання сина.

Оскільки обов'язки по утриманню дитини батьки несуть спільно, згоди щодо розміру аліментів на утримання сина сторонами не досягнуто.

Відповідачем не доведено вимог про стягнення з позивача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень.

Належними доказами відповідачем не підтверджено факт наявності у позивача мінливого чи нерегулярного доходу та спроможності сплачувати аліменти у розмірі 4 000 гривень, а також наявності інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Факт отримання позивачем у 2011 році свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, на підтвердження якого відповідач надала профайл адвоката, не оспорюється позивачем, проте не є доказом, який підтверджує факт зайняття такою діяльністю та отримання від неї мінливого чи нерегулярного доходу, достатнього для сплати аліментів у вказаному розмірі.

Посилання представника відповідача на потреби її довірителя та розмір витрат, які вона несе на утримання дитини, не є обставинами, що мають істотне значення та можуть бути підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, судом першої інстанції не встановлено фактів, які вказують на те, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін, не встановлено фактів приховування позивачем доходів з метою ухилення від сплати аліментів.

Згідно наданої позивачем довідки, виданої генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю «Астон Бізнес Сервіс» 02 лютого 2016 року, він займає посаду заступника генерального директора вказаного товариства та має посадовий оклад 1 500 гривень на місяць.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на користь відповідача, суд враховував ті обставини, що батько дитини офіційно працевлаштований, має постійний дохід, не має на утриманні інших осіб. Стягнення аліментів у частці від заробітку позивача є можливим та не порушує інтереси сторін і дитини.

З висновками, викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.1 ст.183 та ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України аліменти на дитину стягуються у відповідній частці від заробітку (доходу) батьків. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Наявність у позивача доходу, який є мінливим та достатнім для стягнення аліментів в розмірі, визначеному у зустрічній позовній заяві, відповідач не довела.

Відповідно до вимог ч.1 ст.57, ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 та ч.4 ст.60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, розмір аліментів визначений судом першої інстанції відповідає вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. З урахуванням наведеного суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову. Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Миронівського районного суду Київської області 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді