Провадження №2/760/1905/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на його користь страхове відшкодування у розмірі 12 748,57 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.03.2009 року між ним, як страхувальником та ПрАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», як страховиком, було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №226/09-Тз (надалі - договір), з відповідними змінами та доповненнями. Зокрема, Додатковою угодою № 5 від 26.03.14 дію договору продовжено до 16.04.2015 року включно.

В позовній заяві, позивач зазначає, що предметом договору, є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, розпорядженням або користуванням автомобіля марки «KIA Cerato» д.р.н., НОМЕР_1, 2008 року випуску, що належить йому на праві приватної власності.

Позивач в позовній заяві зазначає, що під час дії договору 21.01.2015 року стався страховий випадок, а саме дорожньо-транспортна пригода, в ході якої автомобіль «KIA Cerato» д.р.н., НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

В зв'язку з зазначеними обставинами, позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Як вказує позивач, 16.03.2015 року ним отримано страхове відшкодування в розмірі 16 171,28 грн.

Проте, розмір отриманого страхового відшкодування йому не достатній для відновлення його автомобіля, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

Враховуючи викладене вище, просив позов задовольнити.

07.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на ту обставину, що укладеною 26.03.2014 року між сторонами Додатковою угодою №5 змінено порядок розрахунку страхового відшкодування.

Зокрема вказував, що п.1.7 Додаткової угоди п.10.10 Договору викладено в новій редакції «10.10. При пошкоджені транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається на підставі автотоварознавчої експертизи, рахунків СТО на вибір Страховика, або (за письмовим погодженням зі Страхувальником та Вигоданабувачем) безпосередньо Страховиком чи уповноваженою особою шляхом складання кошторису вартості його відновлення (Кошторису збитків), з урахуванням експлуатаційного зносу».

Представник відповідача пояснив суду, що керуючись зазначеними змінами в умовах договору, у експерта авто-товарознавця було замовлено Звіт №23011500 КІА, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням експлуатаційного зносу становить 29 745,85 грн. Від вказаної суми віднято ПДВ (відповідно до п. 10.26 Договору) з підстав виплати страхового відшкодування на картковий рахунок страхувальника. Крім того, взято до уваги п. 10.16 Договору (Оскільки транспортний засіб було недостраховано) та використано пропорційність в страховому відшкодуванні. Також, керуючись п. 1.2 Додаткової угоди №5 Страховиком віднято франшизу у розмірі 826 грн. За проведеними розрахунками розмір страхового відшкодування становить 16 171,28 грн., яке було сплачено на рахунок позивача.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Договір страхування зумовлює виникнення цивільно-правових відносин, порядок здійснення яких визначається Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" і іншими нормативно - правовими актами, що регулюють такий вид відносин.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальникові, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з статтею 979 Цивільного кодексу України, якою унормовано, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що 12.03.2009 року між позивачем, як страхувальником та ПрАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №226/09-Тз (надалі - договір), з відповідними змінами та доповненнями. Зокрема, Додатковою угодою № 5 від 26.03.14 дію договору продовжено до 16.04.2015 року включно.

Предметом договору, є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, розпорядженням або користуванням ТЗ - автомобілем марки «KIA Cerato» д.р.н., НОМЕР_1, 2008 року випуску (далі - ТЗ), що належить позивачу на праві приватної власності.

Суд звертає увагу, що договір з відповідними змінами та доповненнями, підписаний в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнаний недійсним, а тому є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2015 року позивач звернувся до ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, в якій зазначив, що 21.01.2015 року стався страховий випадок, а саме дорожньо-транспортна пригода, в ході якої автомобіль «KIA Cerato» д.р.н., НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Такі умови встановлені також частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування», якою передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку, також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що Додатковою угодою №5 змінено порядок розрахунку страхового відшкодування.

Зокрема, пунктом 1.7 Додаткової угоди змінено п.10.10 Договору та викладено його в новій: «При пошкоджені транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається на підставі автотоварознавчої експертизи, рахунків СТО на вибір Страховика, або (за письмовим погодженням зі Страхувальником та Вигоданабувачем) безпосередньо Страховиком чи уповноваженою особою (аварійним комісаром) шляхом складання кошторису вартості його відновлення (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні з урахуванням експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт на адату настання страхового випадку…».

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2015 року, під час знаходження застрахованого автомобіля «KIA Cerato» д.р.н., НОМЕР_1 на СТО «Аеліта», його було оглянуто експертом Мазурек А.А. та складено Протокол огляду.

В свою чергу, 28.01.2015 року експертом було підготовлено Звіт №23011500 КІА, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, з технічної точки зору, автомобіля KIA Cerato 1,6і д.р.н., НОМЕР_1, на момент проведення дослідження, з урахуванням зносу, становить 29 745,85 грн. Всього вартість ремонту без урахування зносу складає 48 793,85 грн.

Згідно п. 2.4. Наказу від 24.11.2003 N 142/5/2092 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що при визначені розміру матеріальних збитків завданих позивачу внаслідок ДТП, слід виходити з того, що Додатковою угодою №5 (п.1.7 Додаткової угоди, яким змінено п.10.10 Договору) сторони обумовили, що до Кошторису збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні саме з урахуванням експлуатаційного зносу, то суд бере до уваги вартість відновлювального ремонту, виходячи з суми 29 745,85 грн. (Звіт №23011500 КІА від 28.01.2015 року).

Також, суд бере до уваги п. 10.26 Договору, яким встановлено що сума податку на додану вартість відшкодовується в складі страхового відшкодування, виключно, за умови надання страхувальником документів, які підтверджують факт оплати за відновлювальний ремонт транспортного засобу (надання послуг та/або товарів), виконаний організацією, що є платником вказаного податку, або у випадку перерахування страхового відшкодування на рахунок організації, яка здійснила відновлювальний ремонт транспортного засобу (надання послуг та/або товарів) та є платником вказаного податку.

Оскільки, виплата страхового відшкодування (відповідно до заяви позивача) сплачувалась на картковий рахунок позивача, то відповідачем правомірно віднято від розміру відшкодування розмір податку на додану вартість.

Судом встановлено, що страхова сума, що зазначена в Додатку №1 до Договору становить певну частку дійсної вартості транспортного засобу, яку розрахував експерт.

Зокрема, в Додатку №1 до Договору (в редакції від 26.03.14) визначено страхову суму в розмірі 82 600 грн., а відповідно до Звіту №23011500 КІА (сторінка 9) вартість досліджуваного транспортного засобу KIA Cerato 1,6і д.р.н., НОМЕР_1 становить 120 457,17 грн.

Згідно п. 10.16 Договору, у разі, коли страхова сума по відповідному транспортному засобу згідно Додатку№1 становить певну часку дійсної вартості транспортного засобу, яку розрахував експерт, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків за вирахуванням франшизи по відповідному ризику.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що часткове страхування передбачає використання системи пропорційної страхової відповідальності.

Тобто, страхове відшкодування виплачується у розмірі тієї частини збитку, в якій страхова сума складає пропорцію відносно оцінки об'єкта страхування.

В умовах договору страхування принцип пропорційної відповідальності знаходить своє відображення в заниженому розмірі страхової суми супротив реальної вартості об'єкта страхування, що в даному випадку наявне та встановлено судом.

Пропорційна система передбачає участь страхувальника у відшкодуванні збитків. Вказана частка страхувальника (тобто не відшкодована страховиком частина збитку) у покритті збитку це «власне утримання страхувальника». При цьому рівень відповідальності страховика у відшкодуванні збитків застрахованого настільки вищий, наскільки менша різниця між вартісною оцінкою об'єкта страхування і страховою сумою.

За пропорційною системою відповідальності, відповідно до зменшення розміру страхової суми пропорційно зменшується розмір страхової премії, що сплачується особою до страхової компанії при укладанні договору страхування.

Так, з страхової суми в розмірі 82 600 грн. позивачем сплачено страхового платежу 4 047,40 грн. (страховий тариф 4.9%), а при визначені страхової суми в розмірі дійсної вартості транспортного засобу, що визначив експерт - 120 457,17 грн., то позивач мав би сплатити 5 902,40 грн.

Враховуючи викладене вище, суд вважає вмотивоване та обгрунтоване пропорційне зменшення розміру страхового відшкодування.

За розрахунками відповідача, що перевірені судом пропорція складає 0,686. (82 600 / 120 457,17 = 0,686).

До того ж, судом враховано франшизу, розмір якої визначено п. 1.2 Додаткової угоди №5, а саме 826,00 грн.

Таким чином, розмір сплаченого відповідачем на рахунок позивача в КБ «ПриватБанк» страхового відшкодування в сумі 16 171,28 грн. у повній мірі відповідає розрахунку визначеному умовами Договору страхування.

Щодо заперечень представника позивача стосовно того, що Звіт №23011500КІА неостаточний документ для визначення страхового відшкодування, а застосування формули «недострахування» є помилковим та незаконним, а у Звіті №23011500КІА та калькуляції до нього і Акті виконаних робіт № не йде мова про податок на додану вартість, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до узагальнення судової практики Верховним судом України щодо питань, які виникають з договорів страхування зазначено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування (відповідно до заяви позивача) сплачувалась на картковий рахунок позивача, то відповідачем правомірно віднято від розміру відшкодування розмір податку на додану вартість, на підставі п. 10.26 Договору.

Крім того, з Акту виконаних робіт № вбачається, що сума разом без ПДВ становить 36973,72 грн., а ПДВ без НДС 0,00 грн.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту позивачем було оплачену без урахування суми ПДВ, доказів зворотнього суду не надано.

Також, і не надано суду, що вартість деталей (запчастин), які було замінено при здійсненні відновлювального ремонту застрахованого ТЗ, відповідає умовам Додаткової угоди №5 (п.1.7 Додаткової угоди, яким змінено п.10.10 Договору), якою сторони обумовили, що до Кошторису збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні саме з урахуванням експлуатаційного зносу

До того ж, твердження представника позивача про помилковість застосування формули «недострахування» спростовується положенням п. 10.16 Договору, в якому сторони домовились про застосування пропорції при виплаті страхового відшкодування у разі, коли страхова сума становить певну часку дійсної вартості транспортного засобу, яку розрахував експерт. Тобто, в договорі відсутнє будь-яке посилання на те, що дійсна вартість транспортного засобу має бути розрахована експертом саме на день підписання договору страхування.

Отже, саме на позивача, як страхувальника покладено обов'язок збільшувати розмір страхової суми, тим самим доплачуючи страховий платіж, під час усього періоду дії договору страхування.

До цього ж, жодним доказом не підтверджено, що автомобіль був застрахований правильно на страхову суму 82 600 грн.

Суд відмічає, що уклавши та підписавши договір страхування, позивач тим самим засвідчив свою згоду та прийняв умови, які були в ньому закріплені. Зокрема, умови розрахунку та виплати страхового відшкодування.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що розмір сплаченого ПрАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на рахунок позивача в КБ «ПриватБанк» страхового відшкодування в сумі 16 171,28 грн. у повній мірі відповідає розрахунку визначеному умовами Договору страхування.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

При недоведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову та на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст.15, 993 ЦК України; ст.ст. 57-58, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. А. Усатова