У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
Ситнік О.М., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки син перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач такої допомоги у добровільному порядку не надає, просила стягнути з відповідача аліменти на сина у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2016 року змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).
ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 і перебуває на її утриманні (а. с. 14).
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач з 16 грудня 2016 року зареєстрований як безробітний в Збаразькому районному центрі зайнятості (а. с. 48).
Згідно з довідкою військової частини-польової пошти НОМЕР_1 від 07 липня 2015 року № 2136 ОСОБА_2 у період 18 вересня по 13 листопада 2014 року та з 21 січня пл. 28 червня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а. с. 50).
В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що повернувшись із зони антитерористичної операції, він ще не пройшов реабілітації, не влаштувався на роботу і не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини із всіх видів його заробітку (доходу).
Апеляційний суд обґрунтовано зменшив розмір стягуваних з відповідача аліментів до ј частини його заробітку доходу, враховуючи положення ст. 182 СК України.
Посилання позивачки на те, що ОСОБА_2 у суді першої інстанції визнав позов у повному обсязі не можуть бути взяті до уваги, оскільки апеляційним судом враховано вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у суді першої інстанції розгляд справи не закінчився визнанням відповідачем позову. Крім того, відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції та навів доводи щодо зменшення розміру аліментів, яким апеляційний суд надав відповідну правову оцінку.
Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Колегія суддів:
Ситнік О.М., Завгородня І.М., Іваненко Ю.Г.