Ухвала

іменем україни

6 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - орган опіки та піклування в особі Корсунь-Шевченківської міської ради, про визнання кредитного договору недійсним та його розірвання, визнання договору іпотеки нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, який у подальшому уточнило і просило стягнути з ОСОБА_6 на їхню користь заборгованість за кредитним договором. Позивач посилався на те, що відповідно до укладеного між ними та ОСОБА_6 кредитного договору від 15 січня 2007 року, остання отримала кредит у розмірі 28 000 доларів США - на придбання житла та 5 600 доларів США - на сплату страхових платежів на період з 15 січня 2007 року по 15 січня 2027 року включно.

У забезпечення виконання позичальником умов цього договору 15 січня 2007 року було укладено договір іпотеки № СSK0GA00000146, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, загальною площею 75,6 кв. м, житловою площею 43,3 кв. м.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 296 320 грн 86 коп., яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

У листопаді 2010 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом про розірвання кредитного договору та договору іпотеки від 15 січня 2007 року, а також визнати наслідком розірвання кредитного договору її зобов'язання зі сплати ПАТ КБ «Приватбанк» залишку основного боргу по тілу кредиту у сумі 26 981,91 доларів США.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2010 року зустрічний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду та надано строк для усунення його недоліків.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2010 року зустрічний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2010 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто на їхню користь з ОСОБА_6 296 320 грн 86 коп. заборгованості за кредитним договором від 15 січня 2007 року. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2010 року скасовано, справу за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У січні 2015 року ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій уточнила свої вимоги і просила визнати кредитний договір від 15 січня 2007 року таким, що грубо порушує публічний порядок та недійсним і розірвати договір, а також визнати наслідком розірвання кредитного договору її зобов'язання виплатити ПАТ КБ «Приватбанк» суму у розмірі 93 998 грн 68 коп. (а. с. 158-160, т. 1).

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року зустрічний позов ОСОБА_6 повернуто.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 6 травня 2015 року ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У липні 2015 року ОСОБА_6 подала заяву про збільшення своїх вимог, у якій просила додатково визнати нікчемним договір іпотеки від 15 січня 2007 року № СSK0GA00000146 (а. с. 15-16, т. 2).

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 2 березня 2016 року, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 березня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_6 не надала суду доказів, які свідчать про порушення укладенням кредитного договору публічного порядку, не надала доказів умислу на порушення публічного порядку та вини сторін кредитного договору у порушенні публічного порядку, а також доказів вчинення правочину під збігом тяжких обставин і доказів нікчемності правочину.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна, оскільки він передчасним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 неодноразово уточнювала і доповнювала свої вимоги і у заяві від 20 січня 2015 року просила визнати кредитний договір від 15 січня 2007 року таким, що грубо порушує публічний порядок та недійсним і розірвати договір, а також визнати наслідком розірвання кредитного договору її зобов'язання виплатити ПАТ КБ «Приватбанк» суму у розмірі 93 998 грн 68 коп. (а. с. 158-160, т. 1). У заяві від 27 липня 2015 року ОСОБА_6 просила додатково визнати нікчемним договір іпотеки від 15 січня 2007 року № СSK0GA00000146 (а. с. 15-16, т. 2).

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Матеріали справи та доводи касаційної скарги свідчать про те, що суд першої інстанції у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 130 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, зокрема, суд не уточнив змісту вимог ОСОБА_6 за зустрічним позовом, оскільки заявлені нею підстави визнання недійсним, і розірвання, і визнання нікчемним спірних договорів є самостійними вимогами, які одна одну взаємовиключають та тягнуть за собою різні правові наслідки.

Указані обставини свідчать про те, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням вимог ЦПК України.

Разом із цим апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не мав процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені місцевим судом.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. О.О. Дьоміна А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак Головуючий: Судді: