Номер провадження: 22-ц/785/3949/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про припинення права власності, визнання права власності, визнання рішення суду недійсним, встановлення факту», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 1 березня 2016 року про повернення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

10.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив встановити факт отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_2 грошових коштів для купівлі квартири АДРЕСА_1, припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаної квартири, визнавши його власником даної квартири в цілому, та визнати частково недійсним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.10.2008 року у справі №2-2232/2008р.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2015 року, зазначена позовна заява була залишена без руху з тих підстав, що позивач в порушення ч.5 ст.119, ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» не надав документи, що підтверджують сплату судового збору, а також в порушення п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України, предявляючи позовні вимоги майнового характеру, не визначив ціну позову.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року позов ОСОБА_2 визнаний неподаним та повернутий позивачу через не усунення недоліків.

01.04.2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу районного суду, по якій просить скасувати ухвалу районного суду, справу повернути до суду першої інстанції для подальшого розгляду, посилаючись на необґрунтованість ухвали, на її безпідставність та на порушення районним судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції (суддя одноособово), повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, обґрунтував це рішення тим, що позивач не виконав вимоги ухвали від 16 листопадда 2015 року не усунув недоліки позову: не визначена ціна позову та не сплачений визначений судом судовий збір.

З такими висновками судді колегія суддів погоджується частково, оскільки висновки суду щодо необхідності повернення позову зроблені передчасно та при неповно зясованих обставинах.

За правилами ч. 2 п. 4 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 121 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 119, 120 ЦПК України, сплатить суму судових витрат, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегію суддів встановлені такі обставини.

Вказана позовна заява надійшла до суду першої інстанції 4 вересня 2015 року, однак в порушення положень ст. 119 ЦПК України, в позовній заяві не зазначена ціна позову та відповідно не сплачений судовий збір. Тому, суддею в порядку ст. 121 ЦПК України, на виконання вимог ст. 119 ЦПК України, ухвалою від 16 листопада 2015 року обґрунтовано залишено позов без руху та визначено попередній розмір судового збору.

Зазначена ухвала суду про залишення позову без руху направлена рекомендованим листом 16 листопада 2015 року та повернута до суду без отримання.

11 листопада 2016 року вказана ухвала повторно направлена позивачу та до суду повернуто розписка про отримання ухвали 24 лютого 2016 року, без зазначення прізвища особи, яка отримала ухвалу суду.

При цьому слід зазначити, що в позовній заяві ОСОБА_2 посилався на ту обставину, що в спірній квартирі він не проживає, оскільки відповідачка з невідомими особами висилили його із квартири.

За таких обставин, ствердження позивача в апеляційній скарзі про те, що ухвалу суду від 16 листопада 2015 року він не отримував, заслуговують на увагу.

Дана обставина не була врахована суддею при постановленні ухвали про повернення позову, а тому ухвала постановлена при неповно зясованих обставинах справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 ЦПК України є підставою для її скасування.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала районного суду про повернення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, не може бути визнана законною та обґрунтованою та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питань, повязаних з відкриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 311 ч.1 п. 1, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 1 березня 2016 року скасувати.

Передати питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

08.06.2016 року м. Одеса