АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/521/16 Доповідач - Дикун С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника відповідача приватного підприємства "Агентство Тернопільських новин" ОСОБА_1; позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами приватного підприємства "Агентство Тернопільських новин" та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства "Агентство Тернопільських новин" з участю третьої особи ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до приватного підприємства Агентство Тернопільських новин про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та зобов'язання припинити дії, які порушують право.

29 липня 2015 року позивачка уточнила свої позовні вимоги, доповнивши позов вимогою про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 грн. 00 коп.

27 січня 2016 року позивачка повторно уточнила позовні вимоги і просила стягнути із ПП Агентство Тернопільських новин 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень нуль копійок) у якості відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, оприлюднену у виданні приватного підприємства Агентство Тернопільських новин - газеті Номер один (№27 (449) від 02.07.2014 року) у рубриці Резонанс, а також на WEB-сторінці газети Номер один за посиланням http:gazeta1.com/index.php/novini/80-ostanni-novini/14455-maski-shou-v-mriji, а саме: ...Виявилося, що та дозволяла собі систематично порушувати трудову дисципліну та не виконувати покладених на неї посадових обов'язків... пані бухгалтер виписала фальшиву довідку про заробітну плату для отримання кредиту в одному з місцевих банків. При цьому підробила підпис головного бухгалтера та невідомо яким чином у директора підприємства взяла печатку, щоб завірити довідку....

Зобов'язано ПП Агентство Тернопільських новин (м. Тернопіль, вул. Оболоня, 11/68, ) спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування не пізніше 30 днів з моменту набрання даним рішенням законної сили у запланованому номері газети Номер один у рубриці Резонанс тим самим шрифтом, що і спростовувана інформація повідомлення про ухвалене у даній справі рішення, а також опублікувати текст вступної та резолютивної частини даного судового рішення. Стягнуто із ПП Агентство Тернопільських новин (м. Тернопіль, вул. Оболоня, 11/68, ) в користь ОСОБА_2 (с.Гаї Шевченківські, вул. Мазепи,17, Тернопільського району, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 1000 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ПП Агентство Тернопільських новин (м. Тернопіль, вул. Оболоня, 11/68, ) в користь ОСОБА_2 (с.Гаї Шевченківські, вул. Мазепи,17, Тернопільського району, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 487,20 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПП Агентство Тернопільських новин та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ПП Агентство Тернопільських новин просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, неповноту з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи. Вказує, що позивач не надав суду жодних доказів з приводу того, що вищезазначена стаття стосується саме її - ОСОБА_2 Більше того, підстави, зазначені нею в позовній заяві, зокрема, що саме вона зображена на фотографії, в судовому засіданні не доведені. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду грунтується на припущеннях, оскільки суд самостійно зробив висновок, що саме ОСОБА_2 зображена на фотографії, порушивши при цьому норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди в межах позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування зазначає, що рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Вважає, що суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. (що в двадцять разів менше заявленого) не навів жодного мотиву такого рішення. Також суд не врахував при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди той факт, що впродовж досить тривалого терміну, а саме: від 02.07.2014 року і по день ухвалення рішення (а це близько 20-ти місяців), недостовірна інформація стосовно позивача поширювалась в засобах масової інформації, користувалась досить високим рейтингом (3696 переглядів), вихід газети складав тираж у кількості 18200 примірників (тобто недостовірна інформація поширена серед величезного кола осіб-близько 22000 осіб). Окрім того, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд не врахував ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, адже в даній статті відповідач надрукував довідку-характеристику позивача не як просто фізичної особи, а як працівника-бухгалтера. Суд не врахував і той факт, що відповідач добровільно, за власною ініціативою, або за зверненням потерпілого, категорично відмовляється спростувати недостовірну інформацію; суд не врахував зухвалу, упереджену поведінку відповідача, який не звик відповідати за свої професійні дії чи бездіяльність. Суд не врахував, що відповідач без згоди позивача, оприлюднив на багатотисячний загал фото позивача, яка не є публічною особою, а тому її персональні дані не можуть оприлюднюватися без її згоди. Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що оприлюднення зображень слід вважати загалом більш істотним втручанням у право на повагу до приватного життя, ніж просте повідомлення імені особи.

У судовому засіданні особи, які подали апеляційні скарги, підтримали вимоги скарг, зіславшись на доводи, викладені у скаргах. Апеляційних скарг протилежних сторін не визнали.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Судом установлено, що:

У тижневику газети Номер один (№27 (449) від 02.07.2014 року, в рубриці Резонанс опублікована стаття із заголовком Маски-шоу в Мрії. У вказаній статті розміщена фотографія ОСОБА_2 із підписом: Жінка, навколо якої виник конфлікт між ПП Мрія та громадськими активістами.

У статті поряд з іншим, зазначено: Виявилося, що та дозволяла собі систематично порушувати трудову дисципліну та не виконувати покладених на неї посадових обов'язків...Пані бухгалтер виписала фальшиву довідку про заробітну плату для отримання кредиту в одному з місцевих банків. При цьому підробила підпис головного бухгалтера та невідомо яким чином, у директора підприємства взяла печатку, щоб завірити довідку...

Аналогічна інформація була поширена в мережі Інтернет, зокрема, на сайті тижневика Номер один за електронною адресою: http:gazeta1.com/index.php/novini/80-ostanni-novini/14455-maski-shou-v-mriji.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що публікація її зображення, поширення щодо неї неправдивої інформації, не лише принизила її гідність, а й завдала шкоду діловій репутації, адже її бухгалтерська діяльність стала несумісна із вищенаведеними відомостями. Публікація спричинила шквал обговорення позивача серед її знайомих та співробітників, сприяла створенню негативних інформаційних передумов та упередження у кримінальному провадженні щодо неї. Публікація на Інтернет-сторінці газети Номер один із зображенням ОСОБА_2 набрала більш як 3000 переглядів станом на день подання позовної заяви і була використана іншими інформаційними ресурсами. Як стверджує позивачка, це спричинило їй завдання значних душевних страждань, викликає почуття дискомфорту та сорому до сьогоднішнього дня.

Поширені висловлення містять у собі негативний зміст, зокрема:

1) Фраза Виявилося, що та дозволяла собі систематично порушувати трудову дисципліну та не виконувати покладених на неї посадових обов'язків містить у собі наступний негативний зміст:

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову.

Систематичним невиконанням працівником покладених на нього обов'язків вважається навмисне невиконання (чи неналежне виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення.

2) Також у статті опубліковано фразу Пані бухгалтер виписала фальшиву довідку про заробітну плату для отримання кредиту в одному з місцевих банків. При цьому підробила підпис головного бухгалтера..., з якої слідує така негативна інформація:

- Виписка фальшивої довідки про заробітну плату є підробкою документа, який видається державним або громадським підприємством, установою чи організацією і який надає права або звільняє від обов'язків, з метою використання його як самим підроблювачем, так і іншою особою, збут такого документа, а так само виготовлення підроблених штампів або печаток державних чи громадських підприємств, установ або організацій з тією ж метою або збут їх. Є кримінально-караним діянням. Використання завідомо підробленого документа карається позбавленням волі на строк до одного року, або виправними роботами на той же строк, або штрафом від ста до двохсот мінімальних розмірів заробітної плати.

3) Стаття містить фразу ...невідомо яким чином, у директора підприємства взяла печатку, щоб завірити довідку і містить таку негативну інформацію:

- Висловлено припущення щодо крадіжки печатки. Крадіжка є різновидом викрадення, вирізняючись з-поміж інших видів викрадення таємністю. По суті таке висловлення є звинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні протиправної, злочинної діяльності.

Вказана інформація за своєю формою та змістом носить образливий, зневажливий, негативно-звинувачувальний характер, тому, окрім іншого, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, яка становить для неї, як людини найвищу цінність, зокрема, у бухгалтерській діяльності.

З огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів спірні висловлення поширені не у формі оціночних суджень, а у формі фактичних тверджень (ствердні висловлення). Граматично ці висловлення виражені формою розповідного ствердного речення.

Присудки у цих реченнях виражені дієсловами дійсного способу, які позначають реальну дію, яка відбувається, відбувалася або буде відбуватися насправді в певному часі (теперішньому, минулому або майбутньому).

В оспорюваних висловлюваннях не вживаються такі мовно-стилістичні засоби як гіперболи, алегорії, сатира, оспорювані висловлювання не містять оцінних слів або словосполучень, оспорювані висловлювання не містять порівнянь, та окрім цього, вказані висловлювання, не є критикою або оцінкою дій.

Відсутні докази, що позивачка дійсно вчинила злочинне діяння, оскільки вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2015 року обвинувачену ОСОБА_2 визнано невинуватою та виправдано через відсутність в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України.

А тому не можуть бути визнані правдивими висловлення у статті газети Номер один щодо того, що позивачка виписала фальшиву довідку про заробітну плату для отримання кредиту в одному з місцевих банків; щодо того, що підробила підпис головного бухгалтера.

Негативний характер інформації та звинувачення у здійсненні ОСОБА_2 явно незаконних та недисциплінованих вчинків порушує її особисті немайнові права, а саме: порочить її честь, гідність та ділову репутацію.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст. 3,28).

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статті 297, 299 ЦК України передбачають, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації . Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, про захист своєї ділової репутації

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Разом з тим статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що, відповідно до Конституції України, фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо).

У п.19 наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Інформацію, яка була розповсюджена відповідачем щодо позивача у контексті зазначеного закону не можна розцінювати як оціночні судження, оскільки вона носить стверджувальний характер та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Твердження ПП "Агентство Тернопільських новин" в апеляційній скарзі про те, що в судовому засіданні не доведено, що саме ОСОБА_2 зображена на фотографії, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки безпосереднє порівняння зовнішності ОСОБА_2 із фотознімком жінки, яка зображена на фотографії у статті газети Номер один (№27 (449) від 02.07.2014 року) у рубриці Резонанс під назвою Маски-шоу в Мрії дає підстави ототожнити їх візуальне зображення і вказати, що на фотографії зображена саме ОСОБА_2 Відтак, висновок Тернопільського міськрайонного суду щодо вищевказаного є не припущенням, а юридично встановленим фактом, який, з об'єктивності його існування, доказуванню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст., ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При зверненні до суду ОСОБА_2 заявила вимоги про відшкодування моральної шкоди на тій підставі, що поширення недостовірної інформації, не лише принизила її честь та гідність як непублічної людини, а й завдала шкоду її діловій репутації, адже її бухгалтерська діяльність стала несумісною із тими відомостями, котрі були поширені про неї. Публікація на Інтернет-сторінці газети Номер один із зображенням позивачки набрала більш як 3000 переглядів станом на день подання позовної заяви і була використана іншими інформаційними ресурсами. Це спричинило завдання ОСОБА_2 значних душевних страждань, котрі викликають дискомфорт і сором.

Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичний особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 3 його постанови N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, стягуваної з відповідача відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та ст. 212 ЦПК України.

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд вірно виходив із характеру розповсюдженої недостовірної інформації, кола осіб, серед якого була розповсюджена недостовірна інформація, соціального статусу позивача, її професійної діяльності, відсутність доказів про настання інших негативних наслідків, крім приниження честі, гідності та ділової репутації. Отже, відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 1000,00 грн. відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Враховуючи наведене, посилання в апеляційних скаргах, як відповідача, щодо безпідставного стягнення зазначеної суми на відшкодування моральної шкоди, так і позивача, що суд визначив необгрунтовано малий розмір відшкодування моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

При цьому апеляційний суд зважає і на ті обставини, що саме по собі відновлення порушених прав позивача шляхом визнання недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача спірну інформацію та зобовязання відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію також слід вважати частковою сатисфакцією позивачу на відшкодування завданої моральної шкоди.

Не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів твердження відповідача в апеляційній скарзі про відсутність умислу ЗМІ як підставу для відмови у відшкодуванні моральної шкоди на користь позивача. Відповідно до ст.17 Закону України Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди між журналістом або ЗМІ, як відповідачем, суд вправі призначити компенсацію моральної (немайнової) шкоди лише за наявності умислу журналіста чи службових осіб засобу масової інформації. По даній справі судом встановлено, що поширена відповідачем негативна інформація щодо позивача, висловлена в принизливій формі, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, ствердження про вчинення нею кримінально-карних дій та розміщення її зображення, а також характер дій відповідача, котрий категорично відмовився забрати поміщену на сайті вищезазначену інформацію (хоча позивач вважала достатнім відновлення її прав таким способом, про свідчать її вимоги від 29 липня 2015 року про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 грн. 00 коп.), а тому суд вірно визнав умисний характер дій відповідача.

Відповідно до п.4 ч.1.ч.2 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Згідно із вимогами ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Колегією суддів установлено, що суд, при вирішенні спору помилково послався на ч. 3 ст.277 ЦК України, так як вказана правова норма 27.03.2014 року була виключена з ЦК України на підставі Закону України № 1170-////.

Враховуючи вищенаведене, оскаржене рішення суду слід змінити, виключивши з мотивувальної його частини посилання суду на норми ч. 3 ст. 277 ЦК України, як помилково наведені.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Агентство Тернопільських новин" відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на норми ч. 3 ст. 277 ЦК України як помилково наведені.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5