УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомпублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 лютого 2008 року № ROVWGK00001877, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів у розмірі 52 313,14 дол. США, що за курсом НБУ на 15 вересня 2015 року складало 1 148 273 грн

40 коп.

Зазначало, що банк належним чином виконав зобов'язання за кредитним договором, однак відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 25 780,48 дол. США - основний борг за кредитним договором, проценти за користування кредитом, комісію, штраф від суми заборгованості; 591 143 грн 83 коп. - пеню, штраф (фіксована частина), штраф від суми нарахованої пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, штрафу (процентна складова - 5 % від суми позову в частині його нарахування на суму пені та в частині його нарахування на суму позову), в частині стягнення з ОСОБА_3 штрафу (фіксована частина - 5 % від суми основного боргу) у сумі 1 227,64 дол. США, а також в частині стягнення з відповідача на користь банку судового збору у розмірі 17 224 грн 10 коп.

Позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасність виконання за договором у сумі 25 258,35 дол. США та 2 490,56 дол. США - штрафу (процентна складова) 5 % від суми позову - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» штраф (фіксована частина - 5 % від суми основного боргу 24 552,84 дол. США) у сумі 27 352 грн 43 коп.; пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сумі 50 тис. грн.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення штрафу (процентна складова - 5 % від суми позову) в частині його нарахування на суму пені, а також на загальну суму позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у сумі 24 552,84 дол. США та 250 грн штрафу (фіксована частина) залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, а тому з останньої підлягає стягненню заборгованість за договором, з урахуванням розміру неустойки, встановленої договором за неналежне виконання його умов.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені і штрафу та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутні підстави для нарахування процентів на неустойку, а також вважав можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 616 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що 25 лютого 2008 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ROVWGK00001877, згідно з умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 20 410 дол. США, з яких: 18 200 дол. США на придбання нерухомості та 2 210 дол. США - на сплату страхових платежів, зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами, з щомісячною сплатою банку

268 дол. США згідно з графіком погашення платежів терміном до 25 лютого 2018 року.

Забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором є предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, загальною площею 62,5 кв. м ( п. 8.3 договору).

Із матеріалів справи також вбачається, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 червня 2010 року зобов'язано банк провести перерахунок заборгованості ОСОБА_3, виходячи із процентної ставки за користування кредитом, передбаченої п. 8.1 договору, а саме: 1 % на місяць, з урахуванням фактично сплачених ОСОБА_3 сум, а також визначити розмір заборгованості та щомісячного платежу за кредитом станом на 14 червня 2010 року.

Крім того, заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 березня 2011 року в рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором та яка станом на 14 березня 2011 року складала 18 121 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, загальною площею 62,5 кв. м, належний ОСОБА_4, а також, надано позивачу право провести реалізацію предмета іпотеки шляхом його продажу з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем.

Довіреністю, виданою 24 січня 2011 року зі строком дії - до 24 січня 2015 року, чоловік відповідача - ОСОБА_4 - уповноважив ПАТ «КБ «ПриватБанк» розпоряджатися (продати, обміняти) належним йому на праві власності будинком АДРЕСА_1, який є предметом іпотеки за договором від 25 лютого 2008 року, укладеним між ним та ЗАТ «КБ «ПриватБанк» на забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

18 серпня 2011 року ОСОБА_4 та їхня неповнолітня дитина були зняті з реєстрації за вказаною адресою.

При цьому судами встановлено, що зазначений будинок до цього часу не реалізований.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, остання станом на 15 вересня 2015 року становила 52 313,14 дол. США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 616 ЦК України передбачено право суду на зменшення розміру збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Враховуючи зазначене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк».

При цьому суд апеляційної інстанції правомірно реалізував передбачене ч. 2 ст. 616 ЦК України право на зменшення розміру неустойки.

Доводи касаційної скарги, що зменшений розмір неустойки є великим та в декілька разів перевищує вартість будинку, для купівлі якого був оформлений кредит, є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України не входить до предмету касаційного перегляду.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності також не можуть бути взяті судом касаційної інстанції до уваги з огляду на відсутність заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Посилання ОСОБА_3 на невиконання позивачем рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 червня

2010 року є необґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції було перевірено правильність нарахування банком заборгованості за кредитним договором та встановлено, що нарахування проведене із розрахунку 12 % річних за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від

23 жовтня 2015 року в незміненій частині після апеляційного перегляду та рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович