У х в а л а

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа - Друга харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою Харківської міської ради Харківської області на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визначити ОСОБА_3 додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5

На обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 посилався на те, що після смерті його батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій батько постійно проживав за життя.

Вказав, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, складеним батьком 30 серпня 2007 року та посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г.І., згідно з яким батько заповів йому вищевказану квартиру без будь-яких умов.

Посилаючись на те, що строк на прийняття спадщини після смерті батька він пропустив з поважних причин, оскільки на момент смерті батька він проживав у США, куди виїхав з метою професійної самореалізації, а у зв'язку зі складним характером трудових відносин, які склалися у нього на момент смерті батька та продовжувалися до серпня 2015 року включно, виключалася можливість отримання відпустки для відвідування України, де він зміг би подати заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

РішеннямЛенінського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року скасовано та позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк - один місяць для подання ним заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі Харківська міська рада Харківської області, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, для подачі заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, дійшовши висновку про наявність підстав для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 березня 2013 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, та після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 28,3 кв. м, яка належала йому на праві власності (а. с. 5, 7-8).

Судами установлено, що 30 серпня 2007 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г.І., згідно з яким заповів своєму сину ОСОБА_3 належну йому квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Згідно з відповіддю Другої харківської державної нотаріальної контори від 09 жовтня 2015 року № 18204/15 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, заяв від спадкоємців про прийняття, видачу або про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а. с. 40).

Також судом установлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року у справі № 642/1627/15-ц квартиру АДРЕСА_1 визнано відумерлою спадщину та передано її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова (а. с. 34-36).

Обґрунтовуючи підстави позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач посилався на те, що на момент смерті батька він проживав у США, проте у зв'язку із складним характером трудових відносин він не мав можливості отримати відпустку для відвідування України, де він зміг би подати заяву про прийняття спадщини, у зв'язку із чим вважав, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті свого батька, оскільки наведені ним обставини, а саме: проживання у США та неможливість отримання відпустки для відвідування України, не пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій; при цьому судом правильно зазначено, що позивачем не доведено причин неможливості відправити нотаріусу заяву про прийняття спадщини поштою, як він це зробив, подаючи позов до суду.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, при дослідженні доказів у справі, які були досліджені місцевим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, вдався до їх переоцінки, дійшовши помилкового висновку про те, що зазначені позивачем в обґрунтування позову обставини пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для нього та перешкоджали йому своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасоване апеляційним судом помилково.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуХарківської міської ради Харківської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2015 року скасувати, а рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана