УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач неналежним чином виконує умови кредитного договору, який було укладено між банком та відповідачем 29 грудня 2006 року, у зв'язку із чим у останнього станом на 26 серпня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 19 822 грн 62 коп.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач. При цьому суди зазначили, що позивач не довів ознайомлення та надання відповідачем згоди на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), якими збільшено строк позовної давності до 5 років.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Указаним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 29 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в сумі 1 659 грн 50 коп. на строк до 29 грудня 2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42% на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 41,49 грн.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з «29» по «4» число кожного місяця, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 183 грн 64 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також інші витрати згідно умов договору.

Банк виконав свої зобов'язання, надав позичальнику споживчий кредит на придбання товару в розмірі 1 659 грн 50 коп.

ОСОБА_3 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, порушив умови споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») («Стандарт»), у зв'язку із чим станом на 14 серпня 2015 року утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку становить 19 822 грн 63 коп., що складається із: заборгованості за кредитом - 86,57 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 559 грн 89 коп., заборгованості з комісії 41 грн 49 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 13 714 грн 55 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 920 грн 13 коп.

Пред'являючи позов, банк посилався на те, що відповідач не виконав зазначений судовий наказ, кредитні кошти не повернув, що є підставою для нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії, пені та штрафів.

Суди дійшли до передчасного висновку про пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності, оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України належним чином не перевірили його доводів відносно наявності домовленості сторін про збільшення строку позовної давності, викладеної у п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорі, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до умов кредитного договору його складовою частиною є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). З даним пунктом боржник ознайомився та погодився, про що свідчить його підпис на заяві, вказаний пункт в установленому законом порядку недійсним не визнавався (а.с. 5).

Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка) («Стандарт») термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років.

При цьому на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди належним чином не встановили, яка редакція умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) діяла на період укладення кредитного договору, а, відтак, висновок про застосування до спірних правовідносин трирічного строку позовної давності є передчасним.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Разом із тим із розрахунку банка вбачається, що пеня нараховувалась більше одного року (з березня 2007 року по серпень 2015 року) (а.с. 4).

Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У ході розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_3 останній платіж було здійснено 25 липня 2011 року (тобто в межах п'ятирічного строку позовної давності), що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності.

Зазначені обставини підлягають перевірці, так як відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Починаючи з дня вчинення позичальником 25 липня 2011 року часткового погашення заборгованості, перебіг п'ятирічного строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором спливає 25 липня 2016 року, а позов було пред'явлено до суду у вересні 2015 року.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:О.В. Закропивний
В.М. Коротун

Л.М. Мазур
Т.О. Писана