У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06 вересня 2009 року. За час спільного подружнього життя сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1. Дане майно відповідно до вимог ст. ст. 60, 61, 62 СК України є спільної сумісної власністю подружжя. Досягнути згоди щодо визначення часток у спільному подружньому майні сторони не можуть.

Просила визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Виділено ОСОБА_4 у приватну власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частини майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (абз. 2 ч. 1 ст. 71 СК України).

Судами попередніх інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2009 року по 20 жовтня 2014 року. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження та рішенням суду про розірвання шлюбу.

За час спільного подружнього життя 17 вересня 2009 року шляхом укладення договору купівлі-продажу було придбано квартиру № 68, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована на відповідача.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності подружжю, а тому, позивач має право на виділення їй у власність 1/2 вказаної квартири.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна квартира є власністю відповідача, оскільки придбана за його особисті кошти, спростовуються п. 1.6 договору купівлі-продажу від 17 вересня 2009 року, зі змісту якого вбачається, що вказана квартира набута у спільну сумісну власність подружжя. Відповідач погодився з умовами даного договору посвідчивши його власним підписом.

Інші доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

О.М.Ситнік