Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУН 336/3846/15 Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Провадження №22ц/778/2574/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат та відсотків,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.03.2013 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачеві 350000 гривень, які відповідач зобовязався повернути не пізніше 01.03.2014 року. Оскільки відповідач позику у встановлений строк не повернув, просить стягнути з ОСОБА_5 350000 гривень позики, а також суму інфляції в розмірі 227861,84 гривні за період з березня 2014 року по червень 2015 року та 3% річних від простроченої суми за період з 02.03.2014 року по 13.07.2015 року в сумі 14354,79 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 350000 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01.03.2013 року, суму інфляційних втрат 227861,84 грн., та 3% річних в сумі 14354,79 грн., а разом 592216,63 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 3654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким її позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.03.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений договір позики (а.с. 7-8), за умовами якого ОСОБА_6 передає у власність ОСОБА_5 позику в сумі 350000 гривень строком до 01.03.2014 року, а ОСОБА_5 у свою чергу зобовязується повернути позику повністю або частками до 01.03.2014 року включно.

Пунктом 3.1 договору позики передбачено, що факт отримання грошей підтверджується розпискою, власноручно підписаною позичальником в момент передачі йму суми позики.

Позивачем надана розписка ОСОБА_5 від 01.03.2013 року (а.с. 6) з вказівкою усіх ідентифікуючих особу відомостей щодо дати народження, серії та номеру паспорту, індивідуального ідентифікаційного номеру, відповідно до якої ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 суму позики в розмірі 350000 гривень і зобовязався повернути їх у строк, передбачений у договорі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року справа № 6-63цс13.

Виходячи з вказаних вірно встановлених обставин справи, норм законодавства та правового висновку Верховного Суду України суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Відповідач, як на підставу заперечень проти заявлених вимог, як і в апеляційній скарзі, посилався на те, що договір позики він не укладав та не підписував, текст розписки не писав та не підписував, грошових коштів не отримував.

Для перевірки таких тверджень відповідача за його клопотанням судом першої інстанції було призначено почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку № 303 від 07.12.2015 року головного експерта сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичних видів досліджень та обліків Запорізького НДЕКЦ МВС України зі стажем експертної роботи з 1989 року, який має відповідне свідоцтво №1052 від 18.06.1995 року, свідоцтво про підтвердження кваліфікації реєстр №237 від 20.05.2010 року, та зареєстрований в Реєстрі атестованих судових експертів Міністерсва юстиції України (а.с. 53-58) рукописний текст розписки від 01.03.2013 року виконаний власноруч ОСОБА_5 з навмисною зміною почерку виконавцем. Встановити чи виконаний підпис у розписці від 01.03.2013 року власноруч ОСОБА_5 або іншою особою не є можливим за вельми обмеженим обсягом та низькою характерністю наявних ознак підпису, що є наслідком виконання даного підпису в нестійкому нешвидкому темпі з ознаками уповільненості рухів. Підписи в графах «Позичальник» у договорі позики від 01.03.2013 року виконані імовірно ОСОБА_5 з імовірною навмисною зміною підпису виконавцем.

Суд вірно зазначив, що твердження відповідача ОСОБА_5 щодо того, що підпис у договорі позики та розписці зроблений не ним, спростовані висновком експерта, а також тим, що як у договорі позики, так і розписці містяться відомості, які дозволяють ідентифікувати особу ОСОБА_5 та не є відомостями, які перебувають у вільному доступі, зокрема, індивідуальний ідентифікаційний номер, серія та номер паспорту, дата його видачі.

Твердження відповідача у апеляційній скарзі про те, що персональні дані позивач від нього отримав за інших умов, в ході господарських відносин є лише припущенням, яке не доведено жодними допустимими доказами і не спростовує факту отримання ним вказаної суми грошей у борг.

Відповідачем не спростовано факту укладення договору позики та написання ним розписки від 01.03.2013 року особисто.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з висновком експерта, виходячи з власного тлумачення відповідачем висновку експерта, та не вказують на помилковість експертного висновку та і не впливають на вірні висновки суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилались апелянти в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: