АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2004/16 Головуючий 1 інст. - Караченцев І.В.
Справа № 635/6246/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія:спори, що виникають
із житлових правовідносин
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Шаповал Н.М.,

- Кіпенко І.С.,

секретаря - Сементовської О.М., Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.11.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Липецького відділу ГУ МВС України в Харківській області, третя особа: Малороганська селищна рада Харківського району Харківської області, про виселення із домоволодіння та зняття з реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та остаточно просила:

-позбавити права проживання і користування відповідачів ОСОБА_4., неповнолітнього ОСОБА_5 і ОСОБА_6 домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1;

-визнати незаконною реєстрацію місця проживання відповідачів ОСОБА_4., неповнолітнього ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1;

-дії Липецького відділу ГУ МВС України в Харківській області щодо реєстрації в

відповідачів ОСОБА_4., неповнолітнього ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вказаному приміщенні визнати незаконними і реєстрацію скасувати;

-виселити ОСОБА_4., неповнолітнього

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з домоволодіння АДРЕСА_1. (т.1 а.с.1-3, 8,9-11, 12-13, 114-118 ).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що вона є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина будинку на праві приватної власності в порядку спадкування належить ОСОБА_7.

Вважає, що реєстрація за вказаною адресою ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6 є незаконною, оскільки вона була зроблена без її згоди, а тому вони не мають права проживати в зазначеному домоволодінні. Разом з відповідачами проживати у неї немає можливості у зв'язку з відсутністю згоди щодо порядку спільного користування вказаним майном, а також перешкоджанням відповідачами у її вселенні та користуванні спірним домоволодінням.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд визнав незаконною реєстрацію місця проживання ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1, а також визнав протиправними дії Липецького відділу ГУМВСУ в Харківській області з реєстрації ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6 за вище зазначеною адресою.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення, скасувавши його в частині відмови у задоволенні її позовних вимог і ухвалити нове про позбавлення права проживання та виселення відповідачів ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6 з домоволодіння АДРЕСА_1.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції незаконно відмовив їй у виселенні відповідачів, які були незаконно зареєстровані в спірному домоволодінні, залишивши поза увагою ту обставину, що це домоволодіння є спільною сумісною власністю і інший співвласник - відповідач ОСОБА_7 не мав права без її згоди вселяти туди ОСОБА_4., ОСОБА_5 і ОСОБА_6

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити та ухвалити нове рішення про позбавлення права проживання та виселення відповідачів, посилаючись на викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі доводи.

Також ОСОБА_3 пояснила, що з приводу користування будинком, який є спільною сумісною власністю, між нею і відповідачами триває конфлікт на протязі кількох років, відповідачі перешкоджають їй у вселенні та користуванні будинком, перешкоджають у доступі працівника бюро технічної інвентаризації та експерта з метою огляду будинку.

Крім того, навіть після набрання законної сили рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.10.2014 року за її позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про надання доступу до будівель відповідачі продовжують перешкоджати їй у доступі до належного їй на праві власності будинку.

Відповідача ОСОБА_4. і ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнали і просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 пояснила, що з відповідачем ОСОБА_7 з 2009 року проживає у спірному будинку АДРЕСА_1 однією сім'єю, а 2014 році зареєструвала з ним шлюб. Разом з ними проживають в цьому будинку і її діти від попереднього шлюбу - неповнолітній син ОСОБА_5 і дочка ОСОБА_6 В спірному будинку зареєстровані з дозволу і за ініціативи чоловіка ОСОБА_7, який є власником ? частини будинку. Вона працює вчителем місцевої школи, ні вона а ні її діти іншого житла не мають. З позивачем ОСОБА_3 дійсно знаходяться в неприязних стосунках у зв'язку з тим, що вона не бажає узгодити з ОСОБА_7 спільне користування та утримання будинком.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено лише позивачем ОСОБА_3 і лише в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про позбавлення права проживання, зняття з реєстрації та виселення відповідачів ОСОБА_4., ОСОБА_5 та ОСОБА_9, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах його оскарження позивачем ОСОБА_3

Судом встановлено, а сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що позивачу ОСОБА_3 і відповідачу ОСОБА_7 належить по ? частці житлового будинку №50 житловою площею 48,70 кв.м. загальною площею 93,70 кв.м. з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті їх матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_7 після смерті матері поселився у вказаному будинку, зареєстрував за його адресою своє місце проживання, а у 2009 році в цьому ж будинку поселилася за його згодою і його майбутня дружина ОСОБА_4 разом зі своїми дітьми - неповнолітнім сином ОСОБА_12 і дочкою ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не доведено, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення ОСОБА_4., ОСОБА_5 і ОСОБА_6 права проживання та їх виселення з будинку АДРЕСА_1.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині рішення, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, обґрунтованих тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції правильно вказував, що відповідачі ОСОБА_4. та її діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як члени сім'ї власника спірного житлового приміщення ОСОБА_7 згідно вимог ст.157 ЖК України можуть бути позбавлені права проживання та виселенні з цього будинку без надання іншого житлового приміщення на вимогу іншого співвласника - ОСОБА_3 лише за умови наявності підстав, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Однак матеріали справи не містять даних про наявність таких підстав.

Дійсно, як зазначає ОСОБА_3, вона також є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 і має такий же обсяг прав на володіння, користування та розпорядження цим будинком, як і ОСОБА_7, який порушує межі здійснення своїх цивільних прав, створюючи перешкоди у реалізації іншим співвласником права власності та права на розподіл в натурі спірного домоволодіння (т.1 а.с.16,18019, 118-120). Однак обраний ОСОБА_3 у даній справі спосіб захисту її прав, як співвласника, не є співмірним з обсягом зазначених нею порушень її права співвласника спільної часткової власності.

ОСОБА_3, на відміну від вказаних осіб, забезпечена житлом в будинку АДРЕСА_2. Позивачем не на надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що відповідачі користуються саме тією частиною будинку, яка належить ОСОБА_3, що вони систематично руйнують чи псують її майно, продовжують робити неможливим її проживання в будинку після вжиття до них заходів запобігання чи громадського впливу.

Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Крім того, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, відповідно до ст.364 ЦК України.

Рішення суду від 10.11.2015 року по даній справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 не перешкоджає їй, згідно вимог ст.3 ЦПК України, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав в порялдку, встановленому цим Кодексом, в тому числі і з застосуванням механізму вирішення спору між співвласниками житлового будинку, передбаченого ст.ст.358, 364 ЦК України.

Інші доводи апелянта не є суттєвими і не свідчать про наявність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал