Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Святошинської районної державної адміністрації у м. Києві, про визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Святошинської районної державної адміністрації у м. Києві, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києві від 30 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 10 вересня 2004 року по 2015 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого у них народилася дочка ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати разом із нею у квартирі АДРЕСА_1 у

м. Києві. Зазначала, що вона постійно займається вихованням та утриманням дочки. З метою залучення батька до виконання батьківських обов'язків нею було подано позов до суду про стягнення аліментів з нього на утримання їх дочки.

Посилаючись на існування спору з відповідачем щодо місця проживання дочки після їх розлучення, просила визначити місце проживання їх дочки з нею.

Не погодившись з позовом, ОСОБА_5 пред'явивзустрічний позов, у якому просив визначити місце проживання дочки з ним, мотивуючи тим, що він з відповідачем ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Квартира АДРЕСА_2 була придбана для сім'ї та дочки.

Вважав, що дочка має проживати разом із ним, оскільки

ОСОБА_4 має постійного заробітку для матеріального забезпечення дочки, а також є морально не стійкою, що і було причиною для розірвання їх шлюбу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2; визначено ОСОБА_5порядок участі у вихованні та утриманні дочки у будь- який час, який не суперечить її навчанню і розвитку, враховуючи побажання самої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.У задоволенні зустрічного позову відмовити. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом виключення з його резолютивної частини слова: «Визначити ОСОБА_5 порядок участі у вихованні та утриманні доньки у будь-який час, який не суперечить її навчанню і розвитку, враховуючи побажання самої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Визначаючи місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_4, суди правильно застосували положення ст. ст. 151, 152, 157-160 СК України, дали правову оцінку наданим сторонами доказам у порядку ст. 212 ЦПК України, у тому висновку органу опіки і піклування (а. с. 72, 87), вірно виходили з конкретних обставин справи, з рівності прав матері і батька дитини, інтересів малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, урахували вік та стать останньої, особливості її розвитку та бажання проживати разом із матір'ю, особисту прихильність дитини до кожного з батьків.

Будь-яких виняткових обставин, за наявності яких малолітня дитина може бути розлучена з матір'ю, судами не встановлено.

Рішення суду відповідає нормам ст. 159 СК України та Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада

1959 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Святошинського районного суду м. Києві від 30 листопада 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва

від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук