Справа № 144/1302/15-ц
Провадження № 2/144/38/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Задорожної Л.І.,

секретаря судового засідання - Кошмелюк А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі, про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

У вересні 2015 року до суду через представника за довіреністю ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району про визнання недійсним договору оренди землі від 20 квітня 2006 року. Вказав, що він є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року йому стало відомо, що існує договір оренди землі, укладений нібито між ним та ПП «ЗІС», відповідно якого відповідач має право користування земельною ділянкою строком на 15 років. Враховуючи, що договір оренди він не підписував, нікого не уповноважував це зробити, просить визнати договір оренди недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, пояснив, що договору з ПП «ЗІС» він не укладав, підпис на договорі йому не належить, в той час він знаходився на роботі в м.Київ. Приватне підприємство «ЗІС» обробляло його земельну ділянку, за що він отримував зерно. Він проти цього не заперечував, бо отримував плату. Про час отримання зерна йому повідомляла ОСОБА_6 або односельчани. Довіреності він нікому не видавав. Про наявність договору оренди він дізнався в 2015 році, хоча нікому не здавав в оренду свою земельну ділянку. Яким чином копії його документів потрапили до ПП «ЗІС» йому не відомо.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 11 серпня 2015 року, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач ОСОБА_1 договір оренди землі з ПП «ЗІС» в квітні 2006 року не підписував і нікого не уповноважував це зробити. Вказала, що позивач дізнався про існування цього договору лише в січні 2015 року, коли ПП «ЗІС» звернулось з позовом до нового орендаря про скасування державної реєстрації договору оренди. ОСОБА_1 було відомо, що відповідач користується його земельною ділянкою, він отримував за це плату, однак договору не укладав. Копії державного акту, паспорту та ідентифікаційного коду йому сказали надати при отриманні орендної плати.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 01 вересня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що позивач ОСОБА_1 особисто підписав договір оренди з ПП «ЗІС». З часу укладення договору оренди ПП «ЗІС» обробляє земельну ділянку позивача.Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання договору оренди пройшло більше трьох років.

Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу.

Свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» бухгалтером з 2006 року. В 2006 році підприємство укладало договори оренди землі з жителями с.Петрашівка, люди приходили з документами. Все це відбувалось в приміщенні сільського будинку культури. Випадків, щоб хтось пропонував обробляти земельну ділянку без укладення договору, не було. ОСОБА_1 був особисто при цьому і підписав договір. Вона приймала участь в укладенні договорів, також вела ще відомість про майно, тому памятає ОСОБА_1. Починаючи з 2006 року орендну плату отримував або особисто ОСОБА_1, або його дружина чи матір, бо він часто їздив з села.

Свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. Вона була присутня в сільському будинку культури під час укладення договорів оренди, люди приходили з своїми документами, з цих документів робили копії ксероксом, оформляли договори. ОСОБА_1 сам приніс документи, поставив підписи. Він забрав примірник договору, а в травні 2011 року вона йому видала додаткову угоду до договору. В тексті договору, укладеного з ОСОБА_1, її рукою внесено записи.

Свідок ОСОБА_8 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. Щороку вона присутня при видачі орендної плати. ОСОБА_1 особисто отримував орендну плату, і його дружина, і його матір. Також, в 2010 році, ОСОБА_1 підписав зміни до договору оренди.

Представник відповідача ОСОБА_4, який за його згодою був допитаний як свідок у справі, пояснив, що з 21 травня 2011 року по 23 квітня 2014 року він працював на посаді юриста в ТОВ «Теплик-Агро». На початку 2013 року появились громадяни з с.Петрашівка, які мали бажання укласти договори оренди з ТОВ «Теплик-Агро», оскільки це товариство платило більшу орендну плату. Кілька разів виїжджали в с.Петрашівка, зустрічались з людьми, які хотіли укласти договори з ТОВ «Теплик-Агро». Ці люди в сільській раді видавали довіреності на представництво їх інтересів на його імя. Йому на вивчення було надано договори оренди та зміни до них, які принесли ці люди, з терміном дії до 2015 року. В тому числі свій договір і довіреність на його імя видав і позивач ОСОБА_1, тому про договір оренди позивачеві було відомо і раніше, а не в 2015 році. Після вивчення договорів він прийшов до висновку, що відсутні перспективи оспорити в судовому порядку договори оренди з підстав відсутності в них усіх істотних умов. Договір оренди між ОСОБА_1 і ПП «ЗІС» йому надала ОСОБА_9, яка була ініціатором цього руху.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків,

- 2 -

дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯА №230040 ( а.с. 6). Між позивачем та ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району 20 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо цієї земельної ділянки строком на 10 років (а.с.7-8). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 32.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно висновку експерта №9/тдд від 21 грудня 2015 року підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди від 20 квітня 2006 року, який зареєстрований 09 серпня 2006 року за №32, та укладений між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС», виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою; ознак навмисно зміненого почерку при виконанні підпису від імені ОСОБА_1 не виявлено(а.с.64-69).

При цьому суд, оцінюючи покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в тій частині, що в 2006 році позивач ОСОБА_1 особисто приніс необхідні документи для укладення договору оренди з ПП «ЗІС» і підписав цей договір, враховує, що вказані свідки працюють в ПП «ЗІС» і є зацікавленими в результатах справи, а також те, що вказані свідки не вказали хто саме з працівників ПП «ЗІС» приймав документи від ОСОБА_1, при цьому свідок ОСОБА_6 спочатку повідомила, що не памятає хто оформляв договір оренди з ОСОБА_1, а, ознайомившись з текстом договору, визнала, що в ньому внесено відомості її почерком, тому ці докази відхиляє з мотивів їх неповноти, оскільки вони не дають можливості встановити всі обставини укладення договорів оренди, які мали місце 20 квітня 2006 року, через що викликають сумнів у їх достовірності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_1 на встановлення його цивільних прав та обовязків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у його власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписував договір оренди від 20 квітня 2006 року та не надавав відповідних повноважень іншій особі на його підписання.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, договір оренди землі між сторонами позивачем не підписувався, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди лише у січні 2015 року коли ПП «ЗІС» звернулось до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких був і договір ОСОБА_1, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, що відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, з посиланням на те, що позивач отримував плату за користування землею, так як це суперечить нормам статті 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені. Показання свідка ОСОБА_4 також не підтверджують пропущення строку позовної давності позивачем ОСОБА_1.

Також, позивач ОСОБА_1, укладаючи в січні 2014 року договір оренди з ТОВ «Теплик-Агро», звернувся до відділу Держземагентства у Теплицькому районі та отримав відповідь за №1273 від 21 березня 2014 року про те, що інформація про договори оренди щодо його земельної ділянки відсутня, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 22 березня 2014 року, які містяться в реєстраційній справі з індексним номером 12210371 про реєстрацію речового права Реєстраційною службою Теплицького районного управління юстиції Вінницької області 06 квітня 2014 року.

І, хоча в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування земельною ділянкою по Петрашівській сільській раді було вчинено записи про реєстрацію договору оренди

- 3 -

з ОСОБА_1, однак, наявність проведеної реєстрації не підтверджує того, що позивачеві ОСОБА_1 було відомо про таку реєстрацію та про існування договору оренди з ПП «ЗІС».

Позивач звернувся до суду у вересні 2015 року в межах строку позовної давності.

Щодо письмових заперечень відповідача в тій частині, що 18 березня 2011 року на загальних зборах громадян села Петрашівка директор ПП «ЗІС» ОСОБА_10 повідомив орендодавцям та жителям села про роботу підприємства та розяснив причини необхідності заключення додаткових угод до договорів оренди землі, тому жителям села було добре відомо про укладення додаткових угод, відповідно яких збільшувався строк дії договорів та орендна плата, то ці пояснення не підтверджені в тій частині, що позивач ОСОБА_1 був присутнім на цих зборах і йому особисто були повідомлені такі обставини вже після укладення додаткових угод в травні 2010 року.

Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 2 250 грн. 24 коп. та сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп., які документально підтверджені, а всього 2 737 грн. 44 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203,215 ЦК України, ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати договір оренди землі №022 між ОСОБА_1 та приватним підприємством «ЗІС» від 20 квітня 2006 року, зареєстрований у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 32, недійсним.

Стягнути з приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 2 737 грн. 44 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2016 року.

СУДДЯ