У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 03 липня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики шляхом надання останньою боргової розписки, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 21 000,00 грн та зобов'язувалася їх повернути через сім місяців з дати написання зазначеної розписки.

ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання в визначений договором позики строк, у зв'язку з чим просив стягнути з неї борг в сумі 22 832,80 грн, з яких основний борг - 21 000,00 грн, проценти за користування чужими коштами у сумі 1 796,55 грн та 3 % річних у сумі 36,25 грн, а також судові витрати.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним, посилаючись на те, що зазначена вище розписка була написана нею під впливом тяжкої обставини, яка пов'язана із перебуванням на розгляді у Деражнянському районному суді кримінального провадження по обвинуваченню її сина - ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. При цьому, учасником кримінального провадження являвся ОСОБА_1, з яким у неї була усна домовленість з приводу ненаполягання останнього в ході розгляду вказаного кримінального провадження на суворій мірі покарання для ОСОБА_3 В свою чергу, ОСОБА_2 зобов'язувалася сплатити ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 21 000,00 грн, про що нею була складена розписка.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 22 832,80 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики шляхом надання ОСОБА_2 ОСОБА_1 боргової розписки про отримання від останнього грошових коштів та зобов'язання їх повернути через сім місяців після складання зазначеної розписки. Проте, свої зобов'язання ОСОБА_2 у визначений договором позики строк не виконала, що є підставою для стягнення суми позики на користь позивача.

Оскільки умовами договору позики не було передбачено розмір процентів за користування такою позикою, тому проценти за користування позикою за договором від 03 липня 2014 року позивачем правомірно нараховано відповідно до облікової ставки Національного банку України на відповідний період часу.

Також, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що визнання договору неукладеним може мати місце лише на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. Обираючи способом захисту свого порушеного права шляхом визнання договору позики неукладеним ОСОБА_2 не було враховано, що така вимога не призводить до поновлення порушених прав, а тому вона не може бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова