Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18 травня 2006 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг № SАМDN1687, який діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Договір неодноразово автоматично пролонговувався, змінювався розмір кредитного ліміту. Позивачка не виконувала належним чином умов договору. Зазначала, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 березня 2015 року стягнуто з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 15 442 грн 41 коп.

Відповідно до вимог п. 9.12. умов і правил надання банківських послуг вона, не бажаючи в подальшому отримувати банківські послуги від ПАТ КБ «Приватбанк», особисто звернулася з письмовою заявою про припинення дії спірного договору до Кременчуцької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», однак прийняти від неї як заяву, так і платіжну пластикову картку працівники даної філії відмовилися. Надалі зверталась із заявами про припинення договору через відділення поштового зв'язку шляхом направлення заяв рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Вказувала, що заяви про припинення дії договору відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень отримані ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпропетровську 18 травня 2015 року, Кременчуцькою філією Полтавського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» 19 травня 2015 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. На її звернення письмової відповіді в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» не було надано. В телефонному режимі її повідомлено, що банк поштовим зв'язком не користується, а інформацію можливо отримати на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». На сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» нею знайдено і роздруковані відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» на її заяви. В задоволенні її законних вимог про припинення дії договору відмовлено, довідку про повернення платіжної картки до ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд розірвати договір про надання банківських послуг № SAMDN1687, укладений 18 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 жовтня 2015 року позов задоволено.

Розірвано договір про надання банківських послуг № SAMDN1687, укладений 18 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не було наведено будь-яких істотних порушень договору або істотної зміни обставин, які б могли бути підставою для розірвання кредитного договору, що передбачено вимогам ст. 651 ЦК України.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг № SAMDN1687. Договір складається із: заяви, пам'ятки клієнта, умов і правил надання банківських послуг, тарифів. Відповідно до умов договору їй у користування надано платіжну картку, яка згідно з п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є власністю ПАТ КБ «ПриватБанк».

Встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» частково задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 15 442 грн 41 коп.

Відповідно до вимог п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_3, не бажаючи в подальшому отримувати банківські послуги від ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулась із заявою по припинення дії договору № SAMDN1687 до Кременчуцької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», однак працівниками банку їй було відмовлено у прийнятті заяви та платіжної пластикової картки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи вказані вимоги закону, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для розірвання договору про надання банківських послуг, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_3 не бажає отримувати у подальшому банківські послуги.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року скасувати, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 жовтня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк