Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1580/16-ц

Номер провадження: 2/511/737/16

08 грудня 2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Іванова О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та господарчі споруди по праву спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2016р. ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20.10.1984 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. 09 лютого 2014 року її чоловік ОСОБА_3 помер. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та господарчих споруд, який розташований за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Козацька( колишня Старченко), №129. Вищевказаний будинок складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною житловою площею 73,8кв.м., житловою площею 46.40кв.м., та надвірних споруд під літерами: а-веранда, «А» жила прибудова, «В» - літня кухня, «Г» - гараж, І колодязь, житловий будинок побудований в 1964 році. Крім того, без погодження проектної документації за життя її чоловік ОСОБА_3 у вищевказаному будинку добудував «Д» убиральню (2000р. побудови), Є сарай (2000р. побудови), Ж душ (2000р. побудови), З кладову (2000р. побудови).

Отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та господарчі споруди вона не змогла у звязку з тим, що померлий чоловік не встиг провести державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно яке повинно було бути зареєстроване у встановленому чинним законодавством порядку. Тому приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу, ОСОБА_4 їй було рекомендовано звернутися з цією заявою до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи сповіщена належним чином. ЇЇ представник - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі. Підтвердила факти викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити. В подальшому справу розглядати у відсутність, позивача та її представника, про що суду надала відповідну заяву.(а.с.71).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи сповіщений належним чином, до суду надав заяву про визнання позову та не заперечував проти його задоволення. Просив справу розглянути за його відсутністю. (а.с.70).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5, врахувавши письмові заяви позивача та відповідача, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 20.10.1984 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 до 09.02.2014 року.( про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №352175, актовий запис № 155.(а.с.38).

09 лютого 2014 року ОСОБА_3, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 364121, виданим 14.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису № 137 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку та господарчих споруд, який розташований за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Козацька, 129, який побудований в 1964 році та належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 952.

Вищевказана будівля складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною житловою площею 73,80кв.м., житловою площею 46.40кв.м., та надвірних споруд під літерами: а-веранда, «А» жила прибудова, «В» - літня кухня, «Г» - гараж, І колодязь. Крім того, без погодження проектної документації за життя її чоловік ОСОБА_3 у вищевказаному будинку добудував «Д» убиральня (2000р. побудови), Є сарай (2000р. побудови), Ж душ (2000р. побудови), З кладова (2000р. побудови). Загальна площа приміщень, підлягаючих вводу в експлуатацію 33.40 м2.

Наявність будинку підтверджується технічним паспортом на житловий будинок виданий на імя позивача ОСОБА_1, станом на 05.02.2016 року, згідно якого, за адресою: вул. Старченко(зараз Козацька),129 м. Роздільна Одеської області зареєстрований житловий будинок з господарчими спорудами, побудований у 1964 році, який складається з : «А» - житлового будинку, загальною площею 73.20кв.м., житловою площею 46.40кв.м, та господарських споруд: «а» - веранди, «А-І» - жилої прибудови, «В» літньої кухні, «Г» - гаражу, «Д» - убиральні, «Є» - сараю, «Ж» - душу, «З» - складової, «І» - колодязя.( а.с.25-27).

01.08.2013 року позивач ОСОБА_1 отримала кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт(послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури складеного експертом ОСОБА_6, відповідно до якого житловий будинок відповідний вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливості його безпечної експлуатації.(а.с.33-34).

Відповідно до відповіді субєкта господарювання ФОП ОСОБА_6 за №13 від 08.02.2016 року, щодо технічної характеристики житлового будинку, встановлено, що будівлі під літ. «а» веранда, «АІ» житлова прибудова, «В» літня кухня, «Г» гараж, не відносяться до самочинного будівництва, в звязку з тим, що будівлі побудовані до 05.08.1992 року, відповідно до п.3.1 порядку прийняття в експлуатацію, затвердженого наказом Мінрегіонбуду та ЖКГ України №95 від 19.03.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті України 15.04.2013 року за № 612/23144 не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, документом який засвідчує відповідність закінченого будівництва є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Самочинно добудовано літ. «Д» убиральня, «Є» сарай, «Ж» душ, «З» кладова.(а.с.35).

За результатами проведеного технічного обстеження зазначеного будинку виконаний експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_6, на замовлення позивачем ОСОБА_7 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта від 07.06.2016 року (з фотокартками обєкта житлового будинку) оцінено як задовільнений та придатний для експлуатації по цільовому призначенню.(а.с.9-24).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (Стаття 1217 ЦК України)

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

Листом приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу ОСОБА_4 №94/02-14 від 25.05.2016 року позивачу було розяснено, що відсутні документи, що підтверджують реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно у відповідності до вимог чинного на той час законодавства України. У звязку з тим, що з наданих позивачем документів вбачається відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, вчинити нотаріальну дію видати свідоцтво про право на спадщину з одночасною його державною реєстрацією у Державному реєстрі речових прав не вбачається можливим та рекомендовано звернутися до суду.(а.с.45).

У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 21/2014 до майна ОСОБА_3, померлого 09.02.2014 року ОСОБА_1 було подано заяву до приватного нотаріусу Роздільнянського нотаріального округу ОСОБА_4 про прийняття спадщини за померлим чоловіком ОСОБА_3

Також з матеріалів спадкової справи № 21/2014 до майна ОСОБА_3, померлого 09.02.2014 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3, крім ОСОБА_1П.(жінки) є ще спадкоємці ОСОБА_2, який доводився померлому сином, та який відмовився від належної йому частки спадкового майна, яке залишилось після смерті його батька ОСОБА_3 на користь своєї матері ОСОБА_1П.(а.с.56-73).

Таким чином, з вищевикладеного суд приходить до висновку, що іншої форми захисту прав спадкоємця на спадкове майно у вигляді спірної частини домоволодіння, окрім визнання права власності на спадкове майно, позивач не має, а тому позов ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно має бути задоволено в частині визнання права власності за нею на житловий будинок та господарчі споруди, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Козацька, 129 та які не є самовільно побудовані.

Що стосується вимог позивача про визнання за нею права власності на добудови: з літерами «Д» убиральня (2000р. побудови), Є сарай (2000р. побудови), Ж душ (2000р. побудови), З кладова (2000р. побудови), то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок від 05.02.2016 року без погодження проектної документації за життя ОСОБА_3 у вищевказаному будинку у 2000 році добудував прибудови: «Д» убиральню, Є сарай, Ж душ, З кладову.

Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Так, відповідно до ч. 1ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6«Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином,ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було не законно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Оскільки, позивач не звертався до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва та йому не було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на будови: з літерами «Д» - убиральню, Є сарай, Ж душ, З кладову, які є самочинним будівництвом.

На підставі ст. ст.10,11, 60, 61, 209,212,214-215 , 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами по праву спадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності по праву спадкування за законом на житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований по вул. Козацька(колишня Старченко), №129, м. Роздільна Одеської області, що складається з: «А» - житлового будинку, загальною площею 73.80 кв. м., житловою площею 46.40 кв. м., «а» - веранди, «А-І» - жилої прибудови, «В» літньої кухні, «Г» - гаражу, «І» - колодязя, який належав ОСОБА_3, який помер 09 лютого 2014 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Іванова