У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про захист прав споживачів, визнання зобов'язання виконаним та визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») про захист прав споживачів, визнання зобов'язання виконаним та визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що 21 серпня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», укладений кредитний договір № 154-В/08/12/ФО/А, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти у розмірі 22 860 доларів США. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року з нього і ОСОБА_8 стягнуто солідарно суму боргу за кредитним договором у розмірі 55 258 грн 61 коп. Рішення суду сторонами не було оскаржено та 26 травня 2014 року набрало законної сили. Позивач неодноразово звертався до відділення банку із проханням прийняти кошти на виконання рішення суду та лише 06 серпня 2014 року ним було подано запит з проханням повідомити, на який рахунок та яким чином здійснити перерахування стягнутих за рішенням суду сум, відповідь на цей запит йому було надіслано відповідачем 27 серпня 2014 року та 25 вересня 2014 року він перерахував грошові кошти в сумі 55 258 грн 61 коп. за вказаними у відповіді реквізитами. Отже, 25 вересня 2014 року заборгованість за кредитним договором ним погашена у повному обсязі. 16 березня 2015 року із банку йому надіслано повідомлення-вимогу про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, яка станом на 11 березня 2015 року становила 3 915,56 доларів США та 18 112 грн 24 коп. На його звернення до банку позивач отримав відповідь, що сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 55 258 грн 61 коп. відповідно до протоколу роздрібного кредитного комітету від 23 липня 2014 року № 66-11 була направлена на погашення наступних платежів: 0,16 доларів США - погашення прострочених процентів; 15 457 грн 01 коп. - погашення заборгованості з комісії; 3 073,19 доларів США - погашення простроченої заборгованості за кредитом. При цьому конвертація валюти здійснювалася за офіційним обмінним курсом Національного банку України, який станом на 26 вересня 2014 року складав 1 долар = 12,95057 грн. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 24 червня 2015 року становила 4 181,01 доларів США та 24 048 грн 60 коп. Позивач вважав, що заборгованість відповідач утворив на курсовій різниці, яка могла виникнути з часу ухвалення судового рішення та його виконання.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано зобов'язання ОСОБА_6 за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № 154-В/08/12/ФО/А виконаним ОСОБА_6 у повному обсязі відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року у справі № 643/4547/14-ц.

Визнано кредитний договір від 21 серпня 2008 року № 154-В/08/12/ФО/А, укладений між Закритим акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» і ОСОБА_6, таким, що припинив свою дію з моменту його виконання - 25 вересня 2014 року. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про захист прав споживачів, визнання зобов'язання виконаним та визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію, відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 21 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 154-В/08/12/ФО/А, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав кредитні кошти у розмірі 22 860 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 21 серпня 2015 року (а. с. 5-16).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_8 про стягнення заборгованості в розмірі 66 009 грн 19 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року у справі № 643/4547/14-ц на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» з ОСОБА_6 і ОСОБА_8 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 258 грн 61 коп. Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_6 в рахунок погашення кредиту було сплачено 1 345 доларів США, що еквівалентно 15 593 грн 71 коп. (а. с. 17-19). Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно із заявою позивача від 06 серпня 2014 року про надання відомостей щодо рахунку, на який він має перерахувати стягнуті за судовим рішенням кошти, відповідачем листом від 27 серпня 2014 року були повідомлені реквізити для сплати заборгованості, та позивачем 25 вересня 2014 року на рахунок відповідача сплачено 55 258 грн 61 коп., що підтверджується квитанцією (а. с. 20-22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором виконав 25 вересня 2014 року шляхом перерахування на рахунок відповідача стягнутих за рішенням суду грошових коштів, тому вважав зобов'язання за цим договором виконаним, а кредитний договір таким, що припинив свою дію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позову є зміст позовних вимог позивача, а підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та на обґрунтування яких подає докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що кошти у розмірі 55 258 грн 61 коп., які стягнуті з нього рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року, він вніс на рахунок банку 25 вересня 2014 року, у зв'язку із чим вважав, що його зобов'язання та кредитний договір припинені.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що визнання зобов'язання виконаним та визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію, позивач пов'язував з фактичним виконанням рішення суду, а не з його ухваленням.

У зв'язку із цим обставинами, які підлягали встановленню у справі, є саме припинення зобов'язання за кредитним договором та власне самого кредитного договору у зв'язку із виконанням боржником 25 вересня 2014 року рішення суду від 13 травня 2014 року, а не обставини, які вказують на наявність у кредитора права на пред'явлення вимоги до боржника після ухвалення рішення до його повного виконання, і у зв'язку із цим відсутність підстав для припинення зобов'язання.

Наведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 119, 121, 179, 304 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, за таких обставин оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова